Žemė yra tokia įspūdinga planeta,
kad kartais nepastebime smulkmenų.
Bet tereikia geriau įsižiūrėti...
Ir prieš mūsų akis atsivers nepažintas pasaulis.
Pasaulis, kuriame mažyčiams didvyriams...
Ir mažoms pabaisoms...
Reikia ypatingų galių...
Norint išgyventi tarp gausybės gresiančių pavojų.
Lotynų Amerikos džiunglėse
gyvena tiek mažų gyvūnėlių...
TEKSTĄ SKAITO POLAS RADAS
...kiek niekur kitur Žemėje.
Čia, lapų nuokritose, bręsta dar viena nauja gyvybė.
Ši mažoji medlaipė savo buožgalvį nešiojasi ant nugaros.
Jis - maždaug ryžio grūdo dydžio.
Gyvenimas apačioje yra pernelyg pavojingas jos mažyliui.
Jai reikia surasti saugesnę vietą jam augti.
Štai čia, tarp šio 40 metrų aukščio džiunglių dangoraižio šakų.
Vynuogės dydžio varlei tai -
tarsi kopimas į Everestą.
Kibiomis kojytėmis lengva įsikabinti.
Bet slystelėjus galima ir žūti.
Medžiuose knibždėte knibžda kitų gyvių.
Nuo šaknų...
Iki viršūnės.
Viename medyje gali gyventi iki 5 000
mažųjų padarėlių.
Pagaliau pasiekia lapų lają, kur šviečia saulė.
Bromelijinio augalo lapų skrotelėse susikaupęs vanduo -
puiki vieta jos buožgalviui.
Tačiau vykstant didžiulei konkurencijai dėl maisto ir vietos,
gyvenimas džiunglėse nėra saugus.
Išgyvena tik sumaniausieji.
DŽIUNGLĖS
Susipažinkite su mažiausia beždžionėle pasaulyje -
nykštukine marmozete.
Suaugusi marmozetė telpa į žmogaus delną.
Kai esi toks mažas, sunku suprasti, kas yra draugas, priešas ar maistas.
Tačiau jos bent jau turi maisto
tiesiai sau po kojomis.
Savo aštriais dantukais jos nuskaptuoja žievę
ir išgraužia miniatiūrines ertmes, kurios prisipildo skania saldžia sula.
Dideliame medyje jų gali būti daugiau nei tūkstantis.
Pakankamai daug didėjančiai šeimynai.
Smagu. Patelė susilaukė palikuonių.
Stalo teniso kamuoliuko dydžio.
Marmozetės beveik visada atsiveda dvynukus.
Mažyliais rūpinasi abu tėvai ir net vyresni broliai bei seserys...
Laisvu nuo muštynių metu.
Šie mažučiai primatai draugiškai gyvena nedideliais būreliais.
Bimbinėja jie irgi draugiškai.
Apačioje - pernelyg pavojinga...
O viršuje - pernelyg didelė grūstis.
Čia dominuoja staugūnai, šešiasdešimt kartų didesni už marmozetes.
Medžių lajoje gyvena apie 80 proc. visų džiunglėse aptinkamų gyvūnų.
Tuo tarpu gyvenimas ant žemės - amžina kova.
Čia beveik nepatenka saulės spinduliai, todėl ir augmenija - tokia skurdi.
Šis mažutėlis agutis minta tuo, kas nukrenta iš viršaus.
Vanduo yra džiunglių gyvybės šaltinis.
Kiekvienais metais jo iškrenta iki trijų metrų.
Kiekvienas lašelis turi didžiulės įtakos mažiesiems gyventojams.
Lietus pripildo iki viršaus buožgalvio baseiną.
Bet kartais gero irgi būna per daug.
Vanduo, kurį sugeria augalai ir žievė, gerokai apsunkina senus medžius.
Liūtiniai lietūs išplauna negilų dirvožemį.
Milžiniški medžiai šimtmečius atlaiko pliaupiantį lietų...
Kol vieną dieną...
Kai išvirsta tokio dydžio medis...
Gyvenimas džiunglėse sutrinka.
Mažoji medlaipė išgyveno.
Bet jos buožgalviui gresia pavojus.
Raudonpilvė gyvatė jau sėlina.
Mamai nelieka nieko kito...
Kaip viską pradėti nuo pradžių.
Vieniems - nelaimė, kitiems - netikėta sėkmė.
Lapkirpėms skruzdėlėms nebereikia laipioti į viršų.
Lapai yra daug kartų didesni už jas.
Bet ši skruzdėlė paneša dešimt kartų daugiau svorio nei sveria pati.
Aštuonių milijonų skruzdėlių kolonija tokį medį palieka be lapelio
per kelias dienas.
Kritęs milžinas pritraukia ir daugiau mažulyčių lapų smagurių.
Deja, marmozetės lapų nevalgo.
Netekti didžiulio sultingo medžio - rimta bėda.
Tačiau prireikus šie mažieji nykštukai gali tapti plėšrūnais.
Savo spyruokliuojančiomis kojytėmis jos gali šoktelėti net iki trijų metrų.
Savo riestais nagais įsikibdamos tarsi inkarais.
O žievę įveikiantys dantukai taip pat veiksmingai įveikia ir vabzdžius.
Šioms beždžionėlėms medžioti šakų raizgalynėje - vieni niekai.
Tai - visaėdžiai gyvūnai, kurie minta beveik viskuo, ką randa.
Bet ne viskas yra tai, kaip atrodo.
Štai kaip reikia mokėti pamėgdžioti.
Šio vikšro panašumas į mirtiną gyvatę yra toks įtikinantis,
kad sukelia išgąstį.
Šimtus metų išbuvusi pavėsyje
miško paklotė staiga užliejama saulės šviesa.
Ramybės būklėje buvusios sėklos sudygsta ir kelia galveles į saulę.
Lenktyniaudamos dėl saulės šviesos.
Vijokliniai augalai vikriai lipa aukštyn...
Vyniodamiesi aplink medelius, kad pasiektų kuo daugiau saulės.
Netrukus augalai apdengia kritusį milžiną tarsi kilimu.
Ir laukymė suveši žaluma.
Bet čia - ne Edenas.
Kolibriai yra lengvučiai kaip popieriaus lapas.
Nors maži, bet agresyvumo jiems nestinga.
Kai kurie kolibriai turi smailius it durklas snapelius ir net dantukus.
Kad būtų lengviau kautis dėl gėlių.
Kolibriai turi maitintis kas kelias minutes.
Savo dvišakiais liežuvėliais jie lyžteli nektarą 20 kartų per sekundę.
Jiems reikia skubėti.
Konkurencija - negailestinga.
Bet būna ir kitaip.
Pusmėnulio formos helikonijos žiedų nektaras
daugumai kolibrių yra nepasiekiamas.
Bet žaliasis kolibris-atsiskyrėlis turi ilgą ir lenktą snapelį.
Juo jis netrukdomai gali semti nektarą.
Na, beveik netrukdomai.
Mažesnės už segtuko galvutę
augalų erkutės išsiurbė beveik visą šios helikonijos nektarą.
Tam, kad pasiektų kitą žiedą, joms reikia prie kažko prisikabinti.
Pagal savo dydį jos yra greitos kaip gepardas.
Greitai užropoja kolibrio snapeliu...
Pasislepia jo šnervėje...
Ir laukia, kol bus nuskraidinta prie kito žiedo.
Kai laukymė apauga,
miško paklotė vėl nugrimzta į tamsą.
Tokiose drėgnose sąlygose grybai klestėte klesti...
Naikindami išvirtusių medžių liekanas.
Čia rasti šviežio maisto - kur kas sunkiau.
Brazilinės bertoletijos riešuto lukštas yra neįkandamas daugumai gyvūnų.
Tik ne agučiui.
Tai, ko nesukrims dabar, pasislėps vėlesniam laikui.
Agutis yra baikštus iš prigimties.
Ir ne be reikalo.
Ilgauodegė katė yra tik truputį didesnė už naminę katę,
bet daug pavojingesnė.
Tamsioje miško paklotėje slepiasi daugybė plėšrūnų.
Jie - ne ką mažiau pragaištingi už savo didesnius kolegas.
Ant 40 mažų kojyčių
ši piršto ilgio aksominė kirmėlė sėlina tyliai.
Jos medžiojimo taktika - iš fantastikos srities.
Ant kūno esantys vibracijos jutikliai seka aukos judesius.
Ji turi prišliaužti arčiau...
Kad galėtų pasinaudoti savo slaptu ginklu -
klijingu sekretu.
Klampus skystis kaipmat sukietėja.
Išsigelbėjimo nėra.
Maži padarėliai turi nuolatos būti budrūs.
Mažoji medlaipė ką tik išneršė kiaušinėlius.
Bet juos saugoti - patinėlio pareiga.
Ryškiai raudona spalva - įspėjimas plėšrūnams,
kad oda išskiria mirtinus nuodus.
Viena problemėlė...
Raudonpilvės gyvatės yra jiems atsparios.
Be to, jos yra labai jautrios menkiausiam judesiui.
Jei nesujudėsi...
Gal liksi gyvas.
Bet nuo visų nepasislėpsi.
Patinėlis varžovas.
Jis nori užvaldyti teritoriją.
Jei jis nugalės, suės kiaušinėlius.
Šis mažutis tėtis turi dėl ko stengtis.
Ne ką sunkesni už gabalėlį cukraus. Abiejų jėgos - lygios.
Jie gali kautis ilgiau nei pusvalandį.
Mažesnei varlei ėmė stigti jėgų.
Bet kovą laimi tėtis.
Jo varžovui tenka sprukti, bent jau tam kartui.
Kiaušinėlius teks akylai saugoti dar dvi savaites, kol jie išsiris.
Miškui bręstant, atsiranda dar sudėtingesnių santykių.
Šis orchidėjinis bitinėlis vykdo ypatingą misiją.
Jis nuskrido net 40 km, kad čia patektų.
Bet jis - ne vienas toks.
Vien patinėliai, ir visų tikslas - vienas.
Ne žiedadulkės.
Aromatas.
Orchidėjos išskiria kvepalus,
kuriems negali atsispirti nė viena bitė.
Todėl patinėlis susirenka tiek kvepalų, kiek tik gali.
Bet jei jis nebus atsargus...
Paskęs tuose kvepaluose.
Belieka viena išeitis.
Išlįsti pro siaurutį tarpelį.
Bet orchidėja jo nepaleis be atsisveikinimo dovanos.
Jam ant nugarytės prilimpa žiedadulkės.
Bitinėlis ir toliau siurbia kvepalus patelei suvilioti,
bet orchidėja savo darbą jau atliko.
Nykštukinių marmozečių gyvenimas grįžta į savo vagą.
Tiesa, šiomis dienomis vabzdžių pasitaiko rečiau.
Ne bėda.
Dabar jos labai užsiėmusios - graužia ertmes sulai kituose medžiuose.
Jų triukšmingieji kaimynai irgi sugrįžo.
Triukšmaujantys, ėdrūs...
Ir labai jau netvarkingi.
Kai gamta pašaukia,
pasekmes tenka šalinti mažiesiems.
Šis mažutis superdidvyris palaiko švarą medžių lajoje.
Dešimties centų monetos dydžio vabalas.
Bet jam nebaisus joks darbas.
Iš 20 metrų aukščio...
Su visu savo turtu.
Netrukus nusileidžia ir kiti švaros broliai.
Mėšlo rutuliukai nuridenami į slaptą vietelę.
Tai - maistas jų jaunikliams.
Ir puikios trąšos miškui.
Džiunglės yra sudėtingas pasaulis, kupinas įstabių gyvūnėlių.
Kurių kiekvienas yra savaip svarbus.
Šie mažučiai primatai irgi susirado savo vietą.
Lopinėlis miško, kuriame jie gyvena, nuolatos keičiasi.
Bet šiuo metu gyvenimas yra mielas.
Tuo tarpu apačioje...
Brazilinės bertoletijos riešutas, prasprūdęs pro agučio akis...
Pamažu auga pavėsyje.
Turėdamas aiškų tikslą.
Iš mažo riešutėlio užaugs milžinas.
Iš pirmo žvilgsnio džiunglės atrodo kaip beribė žalia jūra...
Bet kiekviename medyje glaudžiasi daugybė mažų stebuklų.
Mažoji medlaipė
ieško saugios vietos savo buožgalviui.
Jai vertėtų paskubėti...
Jei nori susilaukti palikuonio.
Laukia ilga kelionė...
Į viršų.
Išvertė Laima Banionienė