Планетата Земя е толкова зрелищна,
че често не успяваме да забележим дребните неща.
Но взрем ли се по-отблизо,
ще видим скрит свят -
свят на мънички герои
и дребни чудовища,
които се нуждаят от суперсили,
за да оцелеят сред огромните опасности.
Джунглата на Латинска Америка -
дом на повече същества...
ТЕКСТА ЧЕТЕ ПОЛ РЪД
...от където и да е другаде.
Сред падналите листа започва нов живот.
Този женски ягодов дърволаз носи поповата си лъжичка на гърба си.
Тя е с размера на оризово зърно.
При основата на дърветата е опасно за нея.
Трябва да й намери сигурно място.
Избира короната на този 40-метров небостъргач от джунглата.
За жаба колкото гроздово зърно
той е като Еверест.
Захваща се с лепкавите си крака.
Но подхлъзне ли се, краят ще е фатален.
Дърветата имат много обитатели.
От корените
до короните.
Около 5000 вида малки създания живеят на едно дърво.
Най-после стигна върха, където слънцето грее.
Бромелиевото растение е идеалният басейн за поповата лъжичка.
Но при такава голяма конкуренция за храна и пространство
животът в джунглата е опасен.
Оцеляват само най-ловките.
ДЖУНГЛАТА
Това е най-малката маймуна в света.
Джуджевидна мармозетка.
Зрелите екземпляри се побират в шепа.
Когато си толкова дребен, трудно различаваш приятел, враг и храна.
Но източникът й на храна е точно под краката й.
С острите си зъби разкъсва кората и пие сладък сироп от кладенчето.
На големите дървета живеят по над хиляда маймунки.
Семейството расте бързо.
Хубава новина. Имаме нови попълнения.
Всяко е колкото топче за пинг-понг.
Мармозетките почти винаги раждат близнаци.
И двамата родители се грижат за тях, дори включват каките и батковците,
когато не се карат.
Сътрудничеството е начин на живот за тези ситни примати.
Също и шляенето по средата дървото.
В основата му е опасно.
А на върха - пренаселено.
Тук царуват маймуните ревачи - 60 пъти по-големи от мармозетките.
Около 80% от животните в джунглата обитават короните на дърветата.
Животът в основата им е борба.
Тук не прониква слънчева светлина и няма растителност.
Дребното агути разчита на огризки от короната.
Дъждът носи живот на джунглата.
Годишно падат до три метра.
Всяка капка има огромно въздействие върху дребните твари.
Дъждовете поддържат басейна на поповата лъжичка.
Но прекалено хубаво не е на хубаво.
Попитата от растенията и кората вода е огромна тежест за древните дървета.
Пороите отмиват почвения слой.
Величествените дървета издържат тежките бури векове наред....
Докато един ден...
Когато такова голямо дърво се срути, в джунглата остава сериозна празнина.
Женският ягодов дърволаз оцеля.
Но поповата лъжичка е беззащитна.
И този сухоземен смок надушва това.
Майката е безпомощна.
Ще започне на чисто.
Бедствие за едни, урожай - за други.
За листоядните мравки катеренето отпада.
Листата са много по-големи от тях.
Всяка мравка може да носи десет пъти повече от теглото си.
Колония от осем милиона мравки може да оголи такова дърво
за няколко дни.
Падналият великан привлича и други дребни листояди.
За жалост мармозетките не ядат листа.
Загубата на огромен източник на сироп е голяма спънка.
Но тези малки дяволчета се превръщат в хищници.
Краката им са като пружини и ги изхвърлят на до три метра.
Извитите им нокти захващат като куки.
И зъбите, с които разкъсват кората, не прощават на насекомите.
Миниатюрните маймуни лесно се нагаждат да ловуват сред повалените клони.
Изяждат всичко, което намерят.
Но не всичко е каквото изглежда.
Невероятна проява на мимикрия.
Тази гъсеница сполучливо имитира смъртоносна змия.
Страховито!
След стотици години на сянка
почвата е обляна в слънчева светлина.
Семената, които досега са спали, поникват крехки, но с големи амбиции.
Всички се състезават за светлина.
Увивните растения са първи на старта.
Задушават всички фиданки в борбата си за слънчева светлина.
Скоро поваленият великан бива покрит с нова зеленина.
И празното петно се превръща в тучна поляна.
Но тук не е рай.
Колибрите са леки като лист хартия.
Компенсират дребния си ръст с агресия.
Някои от тях имат човки като ками, имат дори зъби.
Служат им в битките за цветя.
Колибрите презареждат през няколко минути.
С окосмените си езици засмукват нектар по 20 пъти в секунда.
Налага се да са бързи.
Конкуренцията е неуморна.
Но всъщност няма нужда от това.
Сърповидните цветове на хеликонията
са недостъпни за повечето колибри.
Но зеленото отшелническо колибри има извит клюн.
С него спокойно смуче нектара.
Е, почти спокойно.
Големи колкото главичка на топлийка, тези кърлежи са пресушили хеликонията.
За да стигнат друго цвете, трябва им преносител.
За размера си са бързи като гепард.
Втурват се по клюна на колибрито
и се скриват в ноздрите му.
Готови са да бъдат пренесени до друго цвете.
Със затревяването на поляната земята ниско долу пак потъва в мрак.
Във влагата избуяват гъби.
Останките от дърветата изгниват.
Тук трудно се намира прясна храна.
Бразилският орех е прекалено твърд за повечето животни.
Но не и за агути.
Ще зарови за по-късно каквото му остане.
Страхливо е по природа.
И има защо.
Маргай е малко по-голям от домашната котка,
но много по-опасен.
В мрака под дърветата се крият много хищници.
И малките им размери ги правят дори по-зловещи.
Ониховорите са с размер на пръст и дебнат тихо на 40-те си крака.
Ловните им тактики са като от научнофантастичен филм.
Сензорите за вибрации на телата им засичат движенията на жертвата.
После се прокрадват до нея.
И използват тайното си оръжие...
Изстрелват мрежа.
Лепкавите нишки се втвърдяват за секунди.
Няма измъкване.
Малките създания винаги трябва да бъдат нащрек.
Женският ягодов дърволаз е снесъл нови яйца.
Работа на мъжкия е да ги опази.
Яркият червен цвят плаши хищниците.
Кожата му отделя смъртоносни токсини.
Има само един проблем -
смокът е имунизиран срещу тях.
И са силно чувствителни към движения.
Ако стои неподвижно,
може и да оцелее.
Не може да се крие от всичко.
Друг мъжки.
Иска тази територия.
Ако я превземе, ще изяде яйцата.
Дребният татко може да загуби всичко.
Съперниците са в една категория - тежат колкото бучка захар.
Битката продължава над половин час.
Жабчето започва да се уморява.
Но таткото печели битката.
Съперникът е прогонен, поне засега.
Трябва да брани яйцата още две седмици.
С времето в гората се създават сложни взаимоотношения.
Пчелата еуглосини или орхидеева има особена задача.
Прелетяла е 40 км дотук.
И не е сама.
Всички са търтеи и имат едничка цел.
Тя не е поленът.
А парфюмът.
Тази орхидея излъчва аромат,
който е неустоим за търтеите.
Събира колкото може.
Но ако не внимава...
Ще се удави.
Изходът е само един.
И е много тесен.
Орхидеята няма да го пусне без прощален подарък -
залепен за гърба му цветен прашец.
Мисията му да намери женска продължава, но орхидеята е свършила работата си.
Животът на джуджевидните мармозетки се връща в обичайното русло.
Трудно се намират насекоми.
Няма проблем.
Мармозетките копаят кладенчета за сок в новите дървета.
Шумните им съседи са се върнали.
Вдигат шум, унищожават храната...
И цапат навсякъде.
Малките създания вършат мръсната работа след физиологичните нужди.
Този дребен герой поддържа короната на дървото чиста.
Бръмбар с размера на петаче. Но за него няма нищо невъзможно.
Спуска се от 20 метра
и се държи здраво.
Бригадата по почистването се събира.
Торните топчета ще бъдат заровени.
Храна са за малките.
И тор за почвата.
Джунглата е сложен свят, пълен с невероятни дребни създания.
Всяко от тях има специална роля.
Тези дребни примати също са намерили място тук.
Тяхната пренаселена гора постоянно се променя.
Но за момента животът е сладък.
А под дървото...
Агутито е оставило един бразилски орех.
Той бавно пониква в сянката.
Не бърза за никъде.
От крехките вейки поникват великани.
Джунглата прилича на безкрайно зелено море.
Но всяко отделно дърво е дом на вселена от малки чудеса.
Женският ягодов дърволаз търси безопасно място за поповата си лъжичка.
Трябва да побърза...
...ако иска да отгледа поколение.
Пътят до върха на дървото е дълъг.
Превод Анна Делчева