Maakera on nii suurejooneline,
et pisemad asjad jäävad elus kergelt kahe silma vahele.
Aga lähemalt vaadates...
näeb tervet avastamata maailma.
Maailma, kus tillukesed kangelased...
ja väiksed koletised...
vajavad uskumatuid supervõimeid...
et olla võidukad hiiglaslike ohtude kiuste.
Kariibi piirkond.
JUTUSTAB PAUL RUDD
See näeb välja nagu paradiis.
Ja see tundub olevat üsna hea kodu Kuuba kimalaskoolibri jaoks.
Ta pole kimalasest eriti suurem.
See on maailma pisim linnuliik.
Igasugu väikesed olendid on omadega nendele saartele jõudnud.
Paljud on oma liigi pisimad esindajad, keda ei leidu kuskil mujal Maa peal.
Toitu ja ruumi saartel napib.
Tihti jääb just väikseim ellu.
Aga paradiisil on varjukülg.
Orkaanihooaja saabudes...
seisavad tillukesed loomad silmitsi planeedi suurimate jõududega.
SAAR
Päikeselisel päeval on elu Kariibi mere saarel võimalustest tulvil.
Isane kimalaskoolibri.
Paarilist otsimas...
ja üles löödud.
Aga sel emasel on tegemist.
Ta hoolitseb kahe poja eest,
kes koorusid just kohvioasuurustest munadest.
Espressotassisuuruses pesas.
Tänu putuka- ja nektaridieedile kahekordistub nende suurus nelja päevaga.
Kogu selle toidu toomine on hiiglaslik ettevõtmine.
Koolibrid põletavad energiat kiiremini kui ükski teine loom.
Seega peab ema päevas mitutsada lille külastama.
Ta on nii tilluke, et putukad pakuvad tõsist konkurentsi.
Ja ema toitumise ajal on pesa kaitseta.
Isegi üksik sipelgas on ohtlik.
Ja teiste saabudes on linnupojad tõsises hädaohus.
Täpselt õigel ajal.
Ta naasis, et olukord päästa.
Kariibi piirkonna olendid on aja jooksul arenenud,
kahanedes selleks, et vähesest toidust viimast võtta.
Ahassuumadu.
Sama peenike kui spagett...
ja poole lühem.
Ta on sipelgakütt.
Teatud mõttes.
Täiskasvanud sipelgad on ta väikestele lõugadele liiga suured.
Aga nende vastsed sobivad küll.
Paljusid nendest miniatuursetest imedest esineb vaid ühe saare peal.
Vaid poole tuletiku pikkune
ümarvarvasgeko on üks maailma väikseimatest sisalikest.
Täiusliku suurusega, et jahtida mikroputukaid siin varises.
Aga ta on ehk väiksevõitu vastane troopilisele tormile.
Vihmapiisad tabavad nagu pommid.
Koolibriema teeb kõik, et oma poegi kaitsta.
Teised lendavad varju alla.
Aga torm on nii võimas...
et ema on sunnitud oma pesa hülgama.
Metsaalusel muutub vihmavesi hiidlaineks.
Aga ümarvarvasgeko suurus on tema supervõime.
Ta on nii väike ja kerge, et saab vee peal kõndida.
Ning ta hulbib üleujutuse vaibumiseni.
Kariibi piirkonda materdab aastas üle 15 troopilise tormi,
seega paradiisist võib kähku põrgu saada.
Koolibri pojad on minema uhutud.
Ta peab otsast peale alustama...
enne kui järgmine torm saabub.
Tormi järel... hulbivad meres taimed.
Taimedega koos triivivad ka loomad.
Vahel jõuab mõni õnnelik reisija uuele kaldale.
Sedasi paljud loomad uusi saari koloniseerivadki.
Väiksed ja sitked anoolised sõidavad edukalt jänest.
Aga teised jõudsid siia ammu enne teda.
Huutialased ja iguaanid toituvad kõigest, mis kaldale uhutakse.
Ta peab rannalt lahkuma.
Vaid paar meetrit lahutab teda ohutusest.
Piisab paarist vaprast pioneerist, et uue populatsiooniga algust teha.
Torm tõi pidusöögi igas suuruses rannakorilastele...
huutialastest liivahüpiklasteni.
Aga kõik pole toidujahil.
See erakvähk otsib uut kodu.
Praegune on tõsiselt lagunenud.
Torm uhtus kaldale uued teokarbid.
Aga õiget suurust pole kerge leida.
Ta on vaid golfipalli suurune.
Aga erakvähid võivad kookospähkli suuruseks kasvada
ja peavad oma teokarpi aina suurema vastu vahetama.
Lõputu nõudlusega aina suuremate kodude järele
on erakvähid leidnud geniaalse lahenduse.
Kui erakvähk leiab teokarbi, mis ei sobi...
kutsub ta teised seda uurima.
Ja kui saabub õige suurusega erakvähk...
moodustatakse majutusahel.
Suuruse järgi kahanevalt.
Suurim kolib esimesena.
Seejärel võtab igaüks värskelt vabanenud, numbri võrra suurema kodu.
Tema hilines.
Aga alati jääb üks teokarp üle.
Pisim.
Erakvähk teab mingil moel, kui on õige uue kodu leidnud.
Lõpuks ometi korralik ulualune.
Tal läheb seda vaja.
Praegusel aastaajal pole halb ilm eales kaugel.
Kaugemal sisemaal voolavad jõed viimasest tormist siiani vihaselt...
kandes vihmavett merre.
Aga mõned on teisele poole teel.
Need mudillased liiguvad ülesvoolu, et parimat kudemispaika leida.
Konkurentsi vältimiseks näevad mõned isased suurt vaeva.
Ta on teelusikast väiksem,
aga uimi iminappadena kasutades ja suuga kinni hoides
suudab ta kärestikke alistada.
See siin aga...
võib raskem olla.
Need mudillased suudavad isegi 350 m kosest üles ronida.
Empire State Building on peaaegu sama kõrge.
Ronimiseks kulub mitu päeva.
Ronida üritavad paljud...
kuid ellu jääb vähem kui üks protsent.
Tasa ja targu tasub end ära.
Õnnestus.
Tema saab võimaluse kudeda.
Saates uue põlvkonna tagasi allavoolu.
Tormihooaja niiskus paneb elu plahvatuslikult vohama.
Krabiline Sesarma javirsi on vaid suhkrutüki suurune.
Ta ei pea elus püsimiseks vees elama.
Aga sigimiseks vajab ema siiski vett.
Tillukestes kivilohkudes on vihmavett.
Aga siin on liiga riskantne poegi kasvatada.
Tal on selleks täpselt õige lahendus.
Eriliste karvade abil tõmbab ta oma koja peale veekihi.
Nüüd vajab ta kohta vee hoidmiseks.
Tühi tikutoosi suurune teokoda.
Täiuslik paari tilga jaoks.
Ja piisavalt turvaline uute järglaste jaoks.
20 väikest krabipoega,
igaüks liivatera suurune.
Järgmised kolm kuud
ema toidab, kastab ja kaitseb neid
nende väikeses teokojast kodus.
Tormihooaja edenedes on õhus nii palju niiskust,
et ronikärnkonnad saavad täitsa veest väljas sigida.
Elu ime algab ühe raku kujul.
Nende pühendunud isa valvab neid.
Ise vaid maasika suurune,
aga valmis pesakonda iga ohu eest kaitsma.
Näljane tigu.
Temast kaks korda suurem.
Konn ei saa mune liigutada.
Pääsu pole.
Ta võitleb...
aga tigu ei anna järele.
See kartmatu isa peab veel kaks nädalat valves seisma,
enne kui tema munad viimaks kooruvad.
Emane koolibri otsib uut paarilist.
Nii väikest isast võib olla raske leida.
Kui ta elu eest omale tähelepanu ei tõmbaks.
Ta peab emase kosimisega vaeva nägema.
Tilluke tantsija.
Lõpuks tasub järjekindlus end ära.
Ta saab peagi taas emaks ja peab uue pesa ehitama.
Ämblikuvõrk on ideaalne liim, millega kõike kokku kleepida.
Esmalt punub ta vundamendi.
Ja vaid paari päeva pärast
on tema pesa uute kallite munade hoidmiseks valmis.
Aga merel on midagi suurt moodustumas.
Ookeanitemperatuurid tõusevad aasta vältel...
ja põhjustavad aina võimsamaid troopilisi torme.
Kariibi piirkonna anoolised on üllatavalt hästi kohanenud nii karmi ilma taluma.
Eriti suured varbad aitavad neil hoida kinni
ka 200 km/h puhuva tuulega.
Aga see torm kasvab ikka veel.
See on orkaan Dorian.
Kansase osariigi suurune torm.
Kui maailma võimsaimad ilmastikunähtused saabuvad...
on pisiolendid nende meelevallas.
Tuul võib puhuda lausa 300 km/h.
Täistabamus põhjustab täielikku hävingut.
Igal aastal laastavad orkaanid Kariibi piirkonda.
Aga tuhandetest saartest... peavad vaid üksikud põhilööki taluma.
Ellujäämine oleneb vedamisest...
ja suurusest.
Tillukestel loomadel on tihti parimad šansid tormi eest varjumiseks
ja kiiresti toibumiseks.
Tormihooaja keskel, tulgu mis tuleb,
naasevad erakvähid randa.
Noorkuuga algab nende massiline migratsioon.
Kolme päeva ja öö jooksul kogunevad tuhanded.
Kõik nad on emased ja kõigil on munad kaasas.
Kohe, kui nad vette jõuavad...
munad kooruvad.
Miljonid mikroskoopilised vastsed paiskuvad merre.
Nad lähevad kasvades vooluga kaasa...
kuni on aeg kaldale tulla...
ja uusi maid koloniseerida.
Pisimad loomad võtavad viimast
Kariibi mere saarte piiratud võimalustest.
Ronikärnkonna pojad on välja arenenud...
ja valmis kooruma.
Nende isa pühendumus
andis neile võimaluse selles suures, laias ilmas ise toime tulla.
Ja see ema on oma sitkuse abil uue alguse ära teeninud.
Uue põlvkonna jagu tillukesi imesid...
mida pole kuskil mujal...
kui nendel aarete saartel.
Tõlkinud Silver Pärnpuu