Maapallo on niin upea,
että elämän pienet asiat jäävät helposti huomaamatta.
Mutta kun katsoo lähemmin,
siellä on kokonainen tuntematon maailma.
Maailma, jossa pienet sankarit -
ja pienet hirviöt -
tarvitsevat uskomattomia supervoimia -
voittaakseen vastoin kaikkia odotuksia.
Karibia.
KERTOJA PAUL RUDD
Se näyttää paratiisilta.
Se näyttää kivalta kodilta kimalaiskolibrille.
Ei paljoa mehiläistä suurempi.
Se on maailman pienin lintu.
Kaikenlaiset pienet hylkiöt -
ovat löytäneet tiensä näille saarille.
Monet ovat lajinsa pienimpiä, eikä niitä ole muualla maapallolla.
Ruokaa ja tilaa on rajoitetusti saarilla.
Usein pienimmät selviytyvät.
Mutta paratiisilla on synkempi puoli.
Hurrikaanikauden alkaessa -
pienet eläimet joutuvat kohtaamaan planeetan suurimmat voimat.
Aurinkoisena päivänä elämä Karibian saarella on täynnä mahdollisuuksia.
Uroskimalaiskolibri -
etsii kumppania -
ja yrittää tehdä vaikutuksen asullaan.
Mutta tämä naaras on kiireinen.
Se hoivaa kahta poikasta,
jotka ovat juuri kuoriutuneet kahvipavun kokoisista munista -
espressokupin kokoiseen kotiin.
Neljässä päivässä ne tuplaavat kokonsa syömällä hyönteisiä ja nektaria.
Ruokkimisessa on valtavasti työtä.
Kolibrit polttavat energiaa nopeammin kuin muut eläimet.
Sen pitää käydä sadoissa kukissa päivän aikana.
Se on niin pieni, että ötökät ovat pahoja kilpailijoita.
Kun se syö, pesää ei suojella.
Jopa yksi muurahainen on uhka.
Kun niitä saapuu lisää, poikaset ovat vakavassa vaarassa.
Juuri ajoissa.
Se palasi pelastamaan päivän.
Ajan mittaan karibialaiset oliot ovat kehittyneet -
kutistuen hyödyntämään vähäisen löytämänsä ruoan.
Matokäärme -
on ohut kuin spagettinauha -
ja puolet sen pituudesta.
Se metsästää muurahaisia,
tavallaan.
Aikuiset muurahaiset ovat liian suuria sen leuoille.
Mutta toukat mahtuvat hyvin.
Monia näistä pienistä ihmeistä löytyy vain yhdeltä saarelta.
Puolen tulitikun pituisena -
kääpiögekko on yksi maailman pienimmistä liskoista.
Täydellisen kokoinen metsästämään mikroötököitä lehtien joukossa.
Mutta ehkäpä hieman pienen puoleinen trooppista myrskyä vastaan.
Sadepisarat putoavat kuin pommit.
Äitikolibri tekee parhaansa suojellakseen poikasiaan.
Muut lentävät suojaan.
Mutta myrsky on niin ylivoimainen,
ettei se voi muuta kuin hylätä pesänsä.
Metsän kamaralla sadevedestä tulee hyökyaalto.
Mutta koko on kääpiögekon supervoima.
Se on niin pieni ja kevyt, että kävelee veden päällä.
Se pysyy pinnalla tulvan loppuun asti.
Koska yli 15 trooppista myrskyä murjoo Karibiaa joka vuosi,
paratiisista voi tulla nopeasti helvetti.
Kolibrin poikaset huuhtoutuivat pois.
Sen pitää aloittaa taas alusta -
ennen seuraavaa myrskyä.
Myrskyn jälkimainingeissa kasvusto huuhtoutuu merelle.
Sen mukana oliot joutuvat tuuliajolle.
Välillä matkailijaa lykästää ja se pääsee uudelle rannalle.
Näin monet eläimet asuttavat uusia saaria.
Pienet ja sitkeät anolisliskot ovat menestyviä vapaamatkustajia.
Mutta muut saapuivat kauan ennen sitä.
Hutiat ja iguaanit selviytyvät syömällä kaikkea rantaan huuhtoutunutta.
Sen pitää päästä pois rannalta.
Vain muutama metri matkaa turvaan.
Muutama rohkea pioneeri riittää uuden kannan aloittamiseen.
Myrsky on tuonut palkkion kaikenkokoisille hylkytavaran etsijöille -
hutioista katkoihin.
Mutta kaikki eivät etsi ruokaa.
Tämä erakkorapu etsii uutta kotia.
Sen oma on huonossa kunnossa.
Myrsky on huuhtonut rannalle uuden varaston kuoria.
Ei ole helppoa löytää oikean kokoista.
Se on vain golfpallon kokoinen,
mutta erakkoravut voivat kasvaa kookospähkinän kokoisiksi,
ja niiden pitää päivittää kuoria sen mukaan.
Koska suurempia koteja kysytään jatkuvasti,
erakkoravut ovat keksineet nerokkaan ratkaisun.
Kun rapu löytää epäsopivan kuoren,
se kutsuu muut tutkimaan.
Kun oikeankokoinen rapu saapuu,
ne muodostavat asunnonvaihtoketjun.
Suuresta pieneen.
Suurin muuttaa ensin.
Sitten jokainen ottaa juuri vapautuneen vähän suuremman kiinteistön.
Se myöhästyi juhlista.
Mutta aina jää yksi kuori yli.
Pienin.
Jotenkin rapu tietää, kun se on löytänyt oikean kodin.
Vihdoin kunnon suoja.
Se tarvitsee sitä.
Tähän aikaan vuodesta huono sää ei ole koskaan kaukana.
Sisämaassa joet pauhaavat yhä viime myrskyn jäljiltä -
ja tuovat sadevettä mereen.
Mutta jotkut menevät toiseen suuntaan.
Tokot matkustavat ylävirtaan etsimään parasta parittelupaikkaa.
Välttääkseen kilpailua jotkut urokset näkevät paljon vaivaa.
Se on teelusikkaa pienempi,
mutta käyttämällä eviä imukuppeina ja tarttumalla suullaan -
se voi valloittaa koskia.
Tämä kuitenkin -
voi olla haastavampaa.
Tokot voivat kiivetä 350-metrisiä vesiputouksia.
Lähes Empire State Buildingin korkuisia.
Nousu vie päiviä.
Monet yrittävät kiivetä,
mutta alle yksi sadasta selviää.
Kannattaa olla varovainen.
Menestys.
Mahdollisuus paritella.
Lähettää uusi sukupolvi takaisin alavirtaan.
Myrskykauden kosteus käynnistää räjähdysmäisen elämän kasvun.
Jamaikalainen taskurapu on vain sokeripalan kokoinen.
Se ei tarvitse vettä selviytyäkseen.
Mutta äiti tarvitsee sitä lisääntymiseen.
Pienissä kalliolätäköissä on sadevettä,
mutta on liian vaarallista kasvattaa perhe täällä.
Sillä on ratkaisu.
Se luo erikoistuneilla karvoilla vesikalvon kuoreensa.
Nyt se tarvitsee vain paikan sille.
Tulitikkulaatikon kokoinen tyhjä etanankuori.
Se on täydellinen parille tipalle -
ja riittävän turvallinen uudelle perheelle.
20 pikku rapua,
jokainen hiekanjyvän kokoinen.
Seuraavat kolme kuukautta -
se tarjoaa niille ruokaa, vettä ja suojaa -
niiden pienessä etanankuorikodissa.
Myrskykauden edistyessä ilmassa on niin paljon kosteutta,
että kokiit voivat lisääntyä täysin pois vedestä.
Elämän ihme alkaa yhdestä solusta.
Niiden omistautunut isä suojelee niitä.
Vain mansikan kokoinen,
mutta valmiina suojelemaan jälkeläisiään kaikilta uhilta.
Nälkäiseltä etanalta,
joka on tuplasti suurempi.
Se ei voi siirtää muniaan.
Pakoon ei pääse.
Se taistelee vastaan,
mutta etana on sinnikäs.
Pelottomalla isällä on vielä kaksi viikkoa suojelua -
ennen kuin sen munat vihdoin kuoriutuvat.
Naaraskolibri etsii uutta kumppania.
Niin pientä urosta voisi olla vaikea löytää,
ellei se kaipaisi epätoivoisesti huomiota.
Uros joutuu töihin hurmatakseen naaraan.
Pikku tanssija.
Vihdoin sinnikkyys palkitaan.
Koska se on pian taas äiti, sen täytyy rakentaa uusi pesä.
Hämähäkinverkot toimivat ihanteellisena liimana.
Se alkaa kutomalla perustuksia.
Parissa päivässä -
pesä on valmis tuudittamaan uusia kallisarvoisia munia.
Mutta merellä on muodostumassa jotain suurta.
Kun meren lämpötila nousee läpi vuoden,
se tuottaa yhä voimakkaampia trooppisia myrskyjä.
Karibian anolikset ovat yllättävän hyvin sopeutuneita -
kestämään niin äärimmäistä säätä.
Ylisuuret polkuanturat auttavat roikkumaan -
yli 200 km/h puhaltavassa tuulessa.
Mutta tämä myrsky voimistuu yhä.
Tämä on hurrikaani Dorian.
Kansasin kokoinen myrsky.
Kun maailman voimakkain sääilmiö iskee,
pikku oliot ovat sen armoilla.
Tuuli puhaltaa 300 km/h.
Suora osuma tuo täyttä tuhoa.
Joka vuosi hurrikaanit runtelevat Karibiaa.
Mutta tuhansista saarista vain harva kärsii täydestä voimasta.
Selviytyminen on tuurista kiinni.
Ja koosta.
Pienillä eläimillä on usein paras mahdollisuus suojautua myrskyltä -
ja toipua nopeasti.
Myrskykauden keskellä, satoi tai paistoi,
erakkoravut palaavat rannalle.
Uusikuu käynnistää niiden massamuuton.
Kolmena päivänä ja yönä tuhansia kerääntyy yhteen.
Kaikki naaraita, jotka kantavat munia.
Kun ne koskettavat veteen,
munat kuoriutuvat.
Miljoonia mikroskooppisia toukkia ajautuu merelle.
Ne kulkevat virtojen mukana kasvaessaan,
kunnes on aika tulla rantaan -
asuttamaan uusia maita.
Pienimmät eläimet hyödyntävät eniten -
Karibian saarten rajoitettuja mahdollisuuksia.
Kokiipoikaset ovat nyt täysin muodostuneita -
ja valmiina tulemaan esiin.
Niiden isän omistautuneisuus -
antoi niille tilaisuuden kulkea omaa tietään -
tässä suuressa maailmassa.
Ja tämän äidin sinnikkyys palkittiin uudella alulla.
Pienten ihmeiden uusi sukupolvi,
jota ei tavata muualla -
kuin näillä kallisarvoisilla saarilla.
Tekstitys: Jari Vikström