Zemlja je tako veličastna,
da se nam manjše stvari v življenju zlahka izmuznejo.
A če pogledamo natančneje...
Zagledamo še neodkriti svet.
Svet, v katerem drobni junaki...
In male pošasti...
Potrebujejo izjemne supermoči...
Ki jim pomagajo premagati številne nevarnosti.
Karibski otoki
PRIPOVEDUJE PAUL RUDD
Videti je kot raj.
In zdi se lep dom za pritlikave kolibrije.
Niso veliko večji od čebele.
To so najmanjše ptice na svetu.
Te posebne živalce
so nekako našle pot do teh otokov.
Mnoge so najmanjše svoje vrste in jih ne najdemo nikjer drugje.
Na otokih sta hrana in prostor omejena.
Pogosto so najuspešnejše prav najmanjše živali.
Toda raj ima tudi temno plat.
Ko se začne sezona orkanov,
se morajo drobcene živali spoprijeti z najmočnejšimi silami na planetu.
OTOK
Ob sončnih dnevih je življenje na Karibskih otokih polno možnosti.
Samec pritlikavega kolibrija.
Išče samico...
...in ves je gizdalinski.
Toda ta samica je zaposlena.
Skrbi za mladiča,
komajda izvaljena iz jajčec, velikih kot kavno zrno.
V domu, velikem kot skodelica za ekspreso.
Po štirih dneh hranjenja z žuželkami in medičino bosta že dvakrat večja.
Zagotoviti toliko hrane je zelo zahtevna zaloga.
Kolibriji energijo porabljajo hitreje kot druga bitja.
Zato mora samica na dan obiskati na stotine cvetov.
Tako drobna je, da so žuželke veliki tekmeci.
Medtem ko se hrani, je gnezdo nezavarovano.
Nevarna je že ena sama mravlja.
Več kot jih prihaja, v večji nevarnosti so mladički.
Še ravno ob pravem času.
Mati ju je pravočasno rešila.
Karibske živali so se sčasoma
zmanjšale, da lahko preživijo s tako malo hrane.
Slepa kačica,
tenka kot špaget...
...in le pol tako dolga.
Je lovka na mravlje...
Po svoje.
Odrasle mravlje so prevelike za njene majcene čeljusti.
Njihove ličinke pa niso problem.
Mnoga od teh miniaturnih čudes so značilna za določen otok.
Velik je za polovico vžigalice.
Pritlikavi gekon je eden najmanjših plazilcev na svetu.
Pravšnje velikosti za lov na mikro žuželke med padlim listjem.
A morda malo premajhen, da bi se upiral tropski nevihti.
Kaplje dežja udarijo kot bombe.
Samica kolibrija stori, kar lahko, da zaščiti mladiča.
Druge odletijo v kritje.
Toda nevihta je tako močna...
Samica nima druge izbire. Zapustiti mora gnezdo.
Na gozdnih tleh se voda spremeni v plimski val.
Toda velikost je za pritlikavega gekona supermoč.
Tako majhen in lahek je, da dobesedno hodi po vodi.
In ostane nad vodo, dokler se ta ne umakne.
Karibske otoke vsako leto prizadene več kot 15 tropskih neviht,
zato se raj hitro lahko spremeni v pekel.
Mlada kolibrija je odnesla voda.
Samica mora začeti znova.
Še pred naslednjo nevihto.
Po nevihti je veliko vegetacije odneslo v morje.
Z njo pa tudi nekatera bitja.
Včasih ima kakšen potnik srečo, da pristane na novi obali.
Takole nove otoke naselijo številne živali.
Majhni in pogumni anoliji so uspešni slepi potniki.
Toda drugi so prišli davno pred njim.
Neprave podgane in legvani preživijo s tem, kar naplavi morje.
Anoli se mora pobrati z obale.
Do varnega pribežališča ga loči samo nekaj metrov.
Za nastanek nove kolonije zadostuje nekaj pogumnih pionirjev.
Nevihta je prinesla nagrado klatežem vseh vrst...
Od nepravih podgan do postranic.
Vendar niso vsi na lovu za hrano.
Tale rak samotar išče nov dom.
Njegov je v zelo slabem stanju.
Nevihta je naplavila novo zalogo školjk.
Toda prave velikosti ni lahko najti.
Velik je kot žogica za golf.
Rak samotar lahko doseže velikost kokosovega oreha.
Zato mora iskati večje školjke.
Raki samotarji nenehno potrebujejo večji dom,
zato so se domislili genialne rešitve.
Ko en rak najde školjko, ki mu ne ustreza...
Pomigne drugim, naj jo pridejo pogledat.
In ko pride rak primerne velikosti...
...oblikujejo stanovanjsko verigo.
Od največjega do najmanjšega.
Prvi se vseli največji.
Potem pa se po vrsti vsak preseli v večji dom.
Zamuja na zabavo.
Toda vedno ostane še ena školjka.
Najmanjša.
Rak nekako ve, kdaj je našel pravšnji dom.
Končno primerno zavetje.
Potreboval ga bo.
V tem letnem času se vreme lahko poslabša v vsakem hipu.
Reke v notranjosti po zadnji nevihti še vedno besnijo.
In odnašajo deževnico v morje.
Nekateri pa so namenjeni v drugo smer.
Glavoči potujejo po reki navzgor, da najdejo najboljši kraj za drstenje.
Nekateri samci se zelo potrudijo, da se izognejo konkurenci.
Je manjši od kavne žličke,
a s plavutmi, ki jih uporablja kot priseske, in usti za oprijem,
lahko premaguje deročo vodo.
Tole pa je lahko...
Večja težava.
Glavoči lahko splezajo po 350 metrov visokem slapu.
Visok je skoraj kot Empire State Building.
Vzpon traja več dni.
Vzpenja se jih veliko.
Preživi pa jih manj kot odstotek.
Previdnost se izplača.
Uspeh.
Priložnost za drstenje.
In pošiljko nove generacije po reki navzdol.
Vlaga v sezoni neviht sproži razcvet življenja.
Jamajški rakec je velik kot kocka sladkorja.
Za preživetje ni nujno, da je v vodi.
A samica jo potrebuje za razmnoževanje.
V majhnih skalnih kotanjah je ujeta deževnica,
vendar je vzgajanje družine tu pretvegano.
Toda našla je rešitev.
S posebnimi dlačicami oklep prevleče z vodo.
Zdaj jo mora samo še nekje shraniti.
Prazna polžja hišica v velikosti škatlice vžigalic.
Odlična za nekaj kapljic vode.
In dovolj varna za novo družino.
Dvajset rakcev,
vsak velik le kot zrno peska.
Naslednje tri mesece
jih bo hranila, vlažila in varovala
v njihovem majhnem domu.
Sezona neviht se nadaljuje in v zraku je toliko vlage,
da se lahko žvižgovka "coqui" razmnožuje zunaj vode.
Čudež življenja se začne z eno celico.
Njihov predani oče pazi nanje.
Ni večji od jagode,
a bo družino branil pred vsako nevarnostjo.
Lačen polž.
Dvakrat večji od njega.
Samček ne more umakniti jajčec.
Ni izhoda.
Brani se...
Toda polž je nepopustljiv.
Neustrašni oče mora stražiti še dva tedna,
dokler se paglavci ne izležejo.
Samica kolibrija išče novega samca.
Tako majhnega samca bi lahko bilo težko najti.
Če si ne bi brezupno želel biti opažen.
Moral se bo potruditi, da jo osvoji.
Droben plesalec.
Končno se vztrajnost obrestuje.
Ker bo samica kmalu spet mati, mora narediti novo gnezdo.
Pajkove mreže so idealno lepilo, ki bo vse držalo skupaj.
Začne s spletanjem osnove.
Gnezdo bo samo v nekaj dneh
pripravljeno za nova dragocena jajčeca.
Toda na morju se kuha nekaj velikega.
Ker se skozi leto voda v njem segreva,
to povzroča še močnejše tropske nevihte.
Karibski anoliji so neverjetno dobro prilagojeni
na skrajne vremenske razmere.
Zelo velika stopala jim pomagajo, da se obdržijo,
tudi če veter piha 200 kilometrov na uro.
Toda ta nevihta se še krepi.
To je orkan Dorian.
Vihar, velik kot Kansas.
Ko udarijo najmočnejši vremenski pojavi na svetu...
So jim majhna bitja prepuščena na milost in nemilost.
Hitrost vetra se poveča na 300 kilometrov na uro.
Neposreden udarec prinese popolno uničenje.
Orkani Karibske otoke opustošijo vsako leto.
Toda od tisočih otokov je močno prizadetih samo nekaj.
O preživelih odločata sreča...
In velikost.
Majhne živali imajo pogosto najboljše možnosti, da se skrijejo pred nevihto
in si hitro opomorejo.
Sredi sezone neviht, ob soncu ali dežju,
se raki samotarji vračajo na obalo.
Mlaj sproži množično selitev.
V treh dneh in nočeh se jih zbere na tisoče.
Vse so samice in vse nosijo jajčeca.
Jajčeca ob stiku z vodo...
Počijo.
Na milijone mikroskopskih ličink odnese morje.
Nosijo jih tokovi, medtem pa rastejo.
Dokler ni čas za vrnitev na obalo
in poselitev novih ozemelj.
Najmanjše živali najbolje izrabljajo
omejene možnosti Karibskih otokov.
Žabice "coqui" so že povsem razvite...
In nared za izvalitev.
Očetova predanost
jim je omogočila, da se same znajdejo
v tem velikem, širnem svetu.
Ta mati pa si je s trdoživostjo prislužila nov začetek.
Nova generacija drobnih čudežev,
ki jih najdemo le...
...na teh čudovitih otokih.
Prevedla Lidija P. Černi