Планетата Земя е толкова зрелищна,
че често не успяваме да забележим дребните неща.
Но взрем ли се по-отблизо,
ще видим скрит свят -
свят на мънички герои
и дребни чудовища,
които се нуждаят от суперсили,
за да оцелеят сред огромните опасности.
Карибите.
ТЕКСТА ЧЕТЕ ПОЛ РЪД
Приличат на Рая.
И сякаш са чудесен дом за пчелното колибри.
То е малко по-голямо от пчела.
И е най-дребната птица в света.
Много животинки изгнаници
са се заселили на тези острови.
Много от тях са най-дребните от вида си и не се срещат другаде по света.
Храната и пространството на островите са ограничени.
Често оцеляват само най-малките.
Но Раят има и тъмна страна.
По време на сезона на ураганите
дребните животинки се изправят пред най-мощните стихии на планетата.
ОСТРОВЪТ
В слънчеви дни животът на карибски остров е изпълнен с възможности.
Мъжко пчелно колибри.
Търси си женска...
И е "нагиздено" подобаващо.
Но тази женска е заета.
Грижи се за две пиленца,
които са се излюпили от яйца с размера на кафеени зърна
в дом с размера на чаша за еспресо.
За четири дни ще удвоят размера си благодарение на насекомите и нектара.
Осигуряването на храната е тежка задача.
Колибрите изразходват енергията си по-бързо от всяко друго животно.
Женската трябва да обиколи стотици цветя дневно.
Тя е толкова малка, че основните й конкуренти са насекомите.
Докато се храни, гнездото остава незащитено.
Дори една мравка представлява заплаха.
А когато идват и други, пиленцата са в сериозна опасност.
Точно навреме.
Върна се и спаси положението.
С времето карибските твари са еволюирали
и са се смалили, за да оцеляват с малкото налична храна.
Нишковидна змия,
тънка като спагети...
И наполовина дълга.
Тя е ловец на мравки.
Нещо такова.
Възрастните мравки са прекалено големи за малката й челюст.
Но лесно поглъща техните лаври.
Много от тези миниатюрни чудеса се срещат само на един остров.
С размера на половин кибритена клечка
гекото джудже е сред най-малките влечуги в света.
Има идеален размер, за да лови микроскопични буболечки сред сухите листа,
но може би му пречи по време на тропическа буря.
Дъждовните капки падат като бомби.
Майката колибри прави всичко възможно да опази пиленцата си.
Други отлитат да се скрият.
Но бурята е толкова яростна,
че майката няма избор и напуска гнездото.
Стичащата се вода в гората се превръща в приливна вълна.
Но размерът е суперсилата на гекото джудже.
То е толкова малко и леко, че буквално ходи по водата.
Носи се на повърхността, докато водата се оттегли.
Всяка година 15 тропически бури връхлитат Карибските острови.
Раят лесно се превръща в ад.
Малките на колибрито са отнесени от бурята.
Тя трябва да започне отначало преди следващата буря.
Бурята е отнесла растителност в морето.
Заедно с нея се носят и малките създания.
Понякога тези пътници имат късмет и стигат до нови брегове.
Така животните се заселват на нови острови.
Малки и издръжливи гущерите анолис издържат пътуването.
Други са го изпреварили отдавна.
Хутиевите гризачи и игуаните оцеляват като изяждат всичко, изхвърлено на брега.
Гущерчето трябва да прекоси плажа.
Само няколко метра го делят от убежището.
Нужни са няколко смели пионери, за да започнат нова популация.
Бурята е донесла дарове за всички гладници на плажа...
От хутиевите до ракообразните.
Но не всички търсят храна.
Този рак отшелник се нуждае от нов дом.
Неговият е сериозно повреден.
Бурята е изхвърлила нов запас от раковини.
Но не е лесно да намериш подходящата.
Размерът му е на топка за голф.
Раците отшелници достигат до големината на кокосов орех
и се налага постоянно да сменят раковините си.
Вечната необходимост от по-голям дом
е накарала раците отшелници да измислят гениално решение.
Щом намерят черупка, която не им пасва, сигнализират на другите да я огледат.
Когато се появи подходящият рак,
сформират верига за настаняване.
От голям към малък.
Първо се нанася най-едрият.
После всички се преместват в раковина със следващ размер.
Закъснял е за купона.
Но винаги остава една раковина.
Най-малката.
Незнайно как ракът разбира кога е намерил своя дом.
Най-после истинско убежище.
Ще му бъде нужно.
По това време на годината лошото време е нещо обичайно.
Реките на острова все още бушуват след последната буря
и носят дъждовната вода в морето.
Но други са тръгнали в обратната посока.
Лъчеперките плуват срещу течението в търсене на място за размножаване.
Някои мъжки стигат до крайности, за да избегнат конкуренцията.
Той е по-малък от кафена лъжичка,
но използвайки перките си като вендузи и устата си за опора,
побеждава течението.
Това обаче...
...ще се окаже предизвикателство.
Лъчеперките изкачват 350-метрови водопади,
високи колкото "Емпайър Стейт Билдинг".
Изкачването отнема дни.
Много лъчеперки опитват силите си.
Но по-малко от една на сто оцелява.
Търпението се възнаграждава.
Успех.
И шанс за размножаване.
Ще изпрати ново поколение по течението.
Влагата през сезона на бурите създава нов живот.
Ямайският планински рак е с размера на бучка захар.
Не му е нужна вода, за да оцелее.
Но на майката й е нужна, за да се размножава.
В шуплите на камъните се е задържала дъждовна вода,
но е рисковано да гледаш деца на открито.
Тя намира точното решение.
С помощта на специални косми изсмуква вода върху черупката си.
Търси място, където да я съхрани.
Празна черупка на охлюв колкото кибритена кутийка.
Идеална за няколко капки вода.
И сигурно убежище за новото семейство.
Двадесет рачета.
Не по-големи от песъчинки.
През следващите три месеца
тя ще ги храни, пои и пази
в техния малък дом в черупката.
Сезонът на бурите продължава и въздухът е толкова влажен,
че перуанските жабки коки се размножават само чрез водата.
Чудото на живота започва от една клетка.
Преданият им баща ги пази.
Голям колкото ягода,
той е готов да защити потомството си от всяка заплаха.
Гладен охлюв.
Двойно по-голям от него.
Не може да премести яйцата си.
Няма изход.
Отвръща на удара,
но охлювът не се отказва.
Безстрашният баща трябва да остане на пост още две седмици.
Тогава яйцата му ще се излюпят.
Женското колибри си търси нов партньор.
Намирането на дребен мъжкар може да се окаже трудно.
Ако той отчаяно не търсеше внимание.
Полага големи усилия, за да я спечели.
Миниатюрен танцьор.
Накрая упоритостта му е възнаградена.
Скоро женската отново ще става майка и строи ново гнездо.
Паяжината е идеалното лепило за целта.
Започва с оплитане на основата.
Само след няколко дни
гнездото ще е готово да приюти новите скъпоценни яйца.
Но някъде в морето се задава нещо голямо.
През годината температурата на океана се повишава
и става гориво за още по-мощни бури.
Карибските анолис са изумително добре подготвени
за такива тежки условия.
Прикрепят се с огромните възглавнички на краката си
и се задържат при вятър със скорост 200 км/ч.
Но бурята все още набира сила.
Това е ураганът Дориан
Вихър с размера на Канзас.
Когато ударят най-могъщите стихии...
...дребните създания са безпомощни.
Скоростта на вятъра вече е 300 км/ч.
Директният удар води до пълно унищожение.
Всяка година урагани опостушават Карибите.
Но от хилядите острови само няколко понасят пълната им сила.
Оцеляването е въпрос на късмет.
И на размер.
Дребните животинки имат най-голям шанс да се скрият от бурята
и да се възстановят бързо.
В средата на сезона на бурите, каквото и да е времето,
раците отшелници се връщат на плажа.
Новолунието дава началото на масовата им миграция.
За три денонощия се събират хиляди.
Всичките са женски, всичките носят яйца.
Щом докоснат водата,
яйцата се излюпват.
Милиони микроскопични ларви биват отнесени в морето.
Растейки ще се носят по теченията.
Докато дойде време да излязат на брега и да колонизират нови земи.
Малките създания се възползват най-много
от ограничените възможности на Карибските острови.
Малките коки вече са напълно оформени.
И са готови да се излюпят.
Отдадеността на баща им
им дава шанс да извървят своя път
в този голям и широк свят.
Благодарение на издръжливостта си тази майка започна начисто.
Ново поколение от миниатюрни чудеса,
които се срещат единствено на тези, изпълнени със съкровища, острови.
Превод на субтитрите: Анна Делчева