Планета Земля така захоплива,
що легко не помітити якісь дрібні моменти.
Але придивіться...
і побачите цілий невідкритий ще світ.
Світ, у якому крихітним героям...
і маленьким монстрам...
потрібні неймовірні суперсили...
щоб вижити всупереч неймовірним небезпекам.
КРИХІТНИЙ СВІТ
Карибські острови.
ТЕКСТ ЧИТАЄ ПОЛ РАДД
На вигляд мов рай.
І, здається, непогана домівка для кубинського бджолиного колібрі.
Не дуже більшого за бджолу.
Це найменший у світі птах.
Чимало маленьких вигнанців
знайшли дорогу на ці острови.
Багато з них найменші представники свого класу і зустрічаються тільки тут.
Їжа й простір на островах дуже обмежені.
Часто виживають найменші.
Але в раю є й темний бік.
Коли настає сезон ураганів,
крихітні тваринки мусять протистояти наймогутнішим силам планети.
ОСТРІВ
У сонячні дні життя на Карибських островах вирує від можливостей.
Це самець бджолиного колібрі.
Він шукає партнерку...
і одягся у все найкраще.
Але ця самиця зайнята.
Вона піклується про двох пташенят,
які щойно вилупилися з яєчок завбільшки з кавове зернятко.
У домівці завбільшки з чашку для еспресо.
За чотири дні вони виростуть удвічі на раціоні з комашні й нектару.
Забезпечити їм стільки їжі – гігантське завдання.
Колібрі спалюють енергію швидше, ніж будь-яка інша тварина.
Тож їй треба за день відвідати сотні квіток.
Вона така крихітна, що головні її конкуренти – комахи.
А поки вона їсть, гнізда ніхто не захищає.
Навіть одна мурашка становить загрозу.
А коли приєднуються інші, пташенята в серйозній небезпеці.
Саме вчасно.
Вона врятувала становище.
Із часом карибські істоти еволюціонували,
зменшившись настільки, щоб узяти якнайбільше з наявного мізеру.
Стрункий сліпун,
тоненький, наче макаронина спагеті...
і вдвічі коротший.
Він полює на мурах...
у свій спосіб.
Дорослі мурахи надто великі для його крихітних щелеп.
Але личинок їсти легко.
Чимало з цих мініатюрних дивовиж зустрічаються лише на одному острові.
Завбільшки як половинка сірника,
круглопалий гекон – одна з найменших ящірок на світі.
Саме того розміру, щоб полювати на мікрокомашок в опалому листі.
Проте, мабуть, дещо замаленький, щоб протистояти тропічній бурі.
Краплі дощу падають, мов бомби.
Мати-колібрі робить усе, що може, щоб захистити пташенят.
Інші шукають прихистку.
Але буря така шалена...
що їй не залишається нічого, крім як залишити гніздо.
На лісовій підстилці вода тече, мов припливна хвиля.
Але суперсила круглопалого гекона в його розмірі.
Він такий маленький і легенький, що завиграшки ходить по воді.
І залишається на поверхні, поки не відступить повінь.
Оскільки на Карибах щороку бушує понад 15 тропічних бур,
рай може хутко стати пеклом.
Пташенят колібрі змило дощем.
Вона мусить усе починати спочатку...
щоб устигнути до наступної бурі.
Після бурі рослинність змиває в море.
І разом з нею за водою йдуть живі істоти.
Час від часу мандрівникові щастить досягти нових берегів.
Ось так чимало тварин і заселяють нові острови.
Ящірки аноліси, маленькі й витривалі, мандрують успішно.
Але інші прибули задовго до неї.
Хутії та ігуани харчуються тим, що викидає на берег море.
Їй слід тікати з пляжу.
До безпечного місця лише кілька метрів.
Щоб започаткувати нову популяцію, треба лише кілька відважних першопрохідців.
Шторм приніс щедрі дари волоцюгам усіх розмірів...
від хутій до піщаних бліх.
Але не всі шукають їжу.
Ця самиця рака-самітника шукає собі нову домівку.
Її нинішня серйозно занедбана.
Шторм приніс нову партію мушель.
Але знайти таку, щоб пасувала, не дуже легко.
Вона не більша за м'ячик для гольфу.
Але раки-самітники можуть вирости до розміру кокосового горіха
і мусять відповідно поновлювати свої мушлі.
При цьому нескінченному попиті на більші домівки
раки-самітники дійшли до геніального рішення.
Коли рак знаходить мушлю не свого розміру...
він кличе інших, щоб і собі подивилися.
І щойно надійде самітник потрібного розміру...
вони організовують чергу на житло.
Від великого до малого.
Найбільший заселяється першим.
А тоді кожен займає щойно звільнену квартиру, на розмір більшу.
Вона запізнилася.
Але одна мушля завжди залишається.
Найменшенька.
Якимось чином рак завжди знає, коли натрапляє на домівку свого розміру.
Нарешті гарний прихисток.
Він їй знадобиться.
У цю пору року погана погода не забариться.
У глибині острова річки й досі бурхливі після останньої бурі...
і дощова вода стікає в море.
Але дехто рухається в протилежному напрямку.
Бички Плумієра пливуть проти течії, шукаючи найкраще місце для розмноження.
Щоб уникнути конкуренції, деякі самці вдаються до неймовірних зусиль.
Він менший за чайну ложечку,
але, застосовуючи плавці як присоски і чіпляючись ротом,
він може здолати сильну течію.
Однак ця перешкода...
може виявитись серйознішою.
Бички можуть видиратися на водоспади 350 метрів заввишки.
Це майже висота Емпайр-Стейт-Білдінгу.
На підйом піде кілька днів.
Багато зважуються на цей підйом...
але виживе менше, ніж один із сотні.
Поспішиш – людей насмішиш.
А ось і фініш.
І шанс розмножитись.
Пославши за течією нове покоління.
Вологість сезону бур спричинює цілий вибух життя.
Ямайський сухопутний краб завбільшки лише з кубик цукру.
Для виживання йому не потрібна вода.
Але вона потрібна матері для розмноження.
У крихітних калюжках на камені збирається дощова вода,
але заводити тут сім'ю надто ризиковано.
У неї є ідеальне вирішення.
Спеціально призначеними ворсинками вона створює на мушлі водяну плівку.
Тепер треба лише знайти, де її прилаштувати.
Порожня равликова мушля завбільшки з сірникову коробку.
Ідеально для кількох краплинок.
І безпечно для нової родини.
Двадцять крабеняток,
кожне не більше за піщинку.
Ще три місяці
вона годуватиме, поїтиме, захищатиме їх
у маленькій домівці з равликової мушлі.
З плином сезону бур у повітрі стільки вологи,
що листкові жаби кокі можуть розмножуватися поза водоймами.
Диво життя починається з єдиної клітини.
Люблячий татусь їх доглядає.
Не більший за полуницю,
але готовий боронити свій виводок від будь-якої загрози.
Голодний равлик...
удвічі за нього більший.
Він не може перенести яйця.
Тікати нікуди.
Він відбивається...
але равлик не відступає.
Цьому безстрашному батькові стояти на посту ще два тижні,
поки яйця нарешті не дозріють.
Самиця колібрі шукає нового партнера.
Такого маленького самця знайти могло б бути непросто.
Якби він з усіх сил не намагався потрапити на очі.
Доведеться добре постаратися, щоб її завоювати.
Крихітний танцівник.
Нарешті наполегливість своє дає.
Готуючись до наступного материнства, їй треба збудувати нове гніздечко.
Павутина – ідеальний клей, щоб усе скріпити.
Починає вона з плетіння фундаменту.
І всього за кілька днів
її гніздечко буде готове колихати нову кладку дорогоцінних яєчок.
Але над морем... збирається щось серйозне.
Із річним підвищенням температур океану
насуваються ще страшніші тропічні бурі.
Карибські аноли на диво добре адаптовані
до таких вибриків погоди.
Збільшені підошви допомагають їм втриматися
на вітрі швидкістю у 200 км/год.
Але ця буря ще набирається сили.
Це ураган Доріан.
Буря розміром із цілий Канзас.
Коли налітають найстрашніші погодні явища у світі...
маленькі істоти безсилі їм протистояти.
Швидкість вітру зростає до 300 км/год.
Пряме влучання несе повну руйнацію.
Урагани щороку спустошують Кариби.
Але з-поміж тисяч островів лише кілька зазнають основного удару.
Виживання залежить від фортуни...
і розміру.
У крихітних тваринок часто найвищі шанси сховатися від бурі
і швидко відновитися.
Посеред сезону бур, що б там не було,
раки-самітники повертаються на берег.
Новий місяць запускає їхню масову міграцію.
За три дні і ночі збираються цілі тисячі.
Усі самиці, усі з яйцекладками.
Щойно торкнувшись води...
яйця прокльовуються.
Мільйони мікроскопічних личинок змиває у море.
Вони пливтимуть за течією, зростаючи...
поки не настане час повернутися на берег
і заселити нові краї.
Саме найменшенькі тваринки найкраще використовують
обмежені можливості Карибських островів.
Жабенятка кокі вже повністю сформовані...
і готові вилупитись.
Батьківська відданість
дала їм шанс обирати власний шлях
у цьому широкому світі.
А ця материнська стійкість дала їй новий початок.
Нове покоління крихітних дивовиж...
яких не стрінеш ніде...
крім цих островів скарбів.
Переклад субтитрів: Наталія Наконечна