Žemė yra tokia įspūdinga planeta,
kad kartais nepastebime smulkmenų.
Bet tereikia geriau įsižiūrėti...
Ir prieš mūsų akis atsivers nepažintas pasaulis.
Pasaulis, kuriame mažyčiams didvyriams...
Ir mažoms pabaisoms...
Reikia ypatingų galių...
Norint išgyventi tarp gausybės gresiančių pavojų.
TEKSTĄ SKAITO POLAS RADAS
Australijoje gyvena daugybė įstabiausių gyvūnų.
Net vien kengūros ir koalos.
Retai apgyvendintuose rajonuose knibždėte knibžda keistų gyvūnų,
prisitaikiusių gyventi...
Šiame saulės išdegintame krašte.
Delno dydžio nykštukinė voverinė skraiduolė
maisto ir pastogę randa eukaliptuose.
Kaip ir jos kaimynai.
Bet net ir geriausiais laikais nevalia pamiršti pavojų.
Atėjus vasarai ir įkaitus orui...
GAISRO PAVOJUS ŠIANDIEN DIDELIS
...išgyvena tik tie,
kurie ištveria deginantį karštį.
DYKROS
Gyvenimas sausiausiame apgyvendintame žemyne turi savų privalumų.
Saulės šviesa skatina cukraus susidarymą eukaliptuose.
Pavasarį nykštukinė voverinė skraiduolė beveik vien juo ir maitinasi.
Šiuo metu gyvenimas teka ramiai.
Skrajoji nuo medžio prie medžio ir ieškai saldumynų.
Vienu šuoliu ji gali įveikti atstumą, prilygstantį dviejų teniso aikščių ilgiui.
Cukrus atvilioja ir mėlyngalves loriketes.
Šimtus jų.
Maisto čia užteks visiems.
Per pačius karščius skraiduolė palieka vaišes kitiems,
o pati ramiai sau ilsisi.
Mažylis, išlindęs iš sterblės tik prieš dvi savaites.
Kol kas jis tėra nykščio ilgio.
Ir visiškai priklausomas nuo mamos.
Tačiau įpusėjus vasarai, jam teks pradėti savarankišką gyvenimą...
Iššūkių kupiname pasaulyje.
Kol kas čia taip gera,
kad loriketės nusprendžia įsikurti ilgesniam laikui.
Bet susirasti lizdą - nelengva.
Australijoje nėra genių, kurie iškirstų dreves medžiuose.
Todėl saugios vietelės turi didžiulę paklausą.
Milžiniškas šaltakraujis žudikas.
Margasis varanas gali sverti tiek, kiek pradedantis vaikščioti kūdikis,
ir ėda beveik viską iš eilės.
Daug kartų už jį mažiau sveriantis
apykaklėtasis driežas gali tapti lengvu šio milžino grobiu.
Jis ieško medžio, kad galėtų pasislėpti.
Bet visi medžiai - užimti.
Apykaklėtieji driežai agresyviai gina savo teritoriją.
Galvos linksėjimas yra įspėjimas.
Bet atvykėlis neturi kur dingti.
Nenorėdami susižeisti, šie driežai kaunasi savo apykaklėmis.
Kuo ryškesnė apykaklė, tuo geriau.
Bet jei jos yra panašios...
Driežai susikauna fiziškai.
Įsibrovėlis pasirodo esąs silpnesnis.
Nugalėtas ir išsigandęs
jis lekia, kiek kojos neša.
Dominuojančio patino išvarytam driežui
kol kas teks glaustis čia.
Tačiau netrukus jam prireiks daug saugesnės vietos.
Artinasi sunkūs laikai.
Skruzdėlės jau kaupia atsargas.
Tačiau maisto paieška gali kelti pavojų.
Dykrose knibždėte knibžda keistų gyvūnų.
Apsiginklavusi didžiuliais nagais...
Dygliais ir ilgu lipniu liežuviu.
Echidna.
Atrodo nelabai gąsdinančiai.
Bet skruzdėlėms neša mirtį.
Per dešimt minučių ji gali suėsti 60 000 skruzdėlių.
Maitinimasis medžiuose reikalauja daugiau laiko.
Eukalipto lapuose yra daug toksinų,
ir koalos yra vienintelės iš kelių žinduolių, galinčių juos ėsti.
Tačiau lapų virškinimas atima tiek daug energijos,
kad koalos miega po 15 valandų per dieną.
Ir net tada, kai nemiega, jos jaučiasi mieguistos.
Tai nėra sapnas.
Tai - realybė.
Šis vikšras vadinamas pakvaišusiu.
Ant savo galvos jis nešiojasi visus savo ankstesnius egzoskeletus.
Keistas, bet veiksmingas būdas saugotis nuo priešų.
Blakės plėšrūnės žudo savo aukas nuodais, kurie paverčia skysčiu aukos vidurius.
Bet su šia beprotiška maskuote
pakvaišęs vikšras nesuka sau galvos dėl priešų.
Maži padarai yra daug geriau prisitaikę virškinti eukalipto lapus.
Eukaliptinė gyvalazdė net pati yra panaši į lapą.
Protinga maskuotė, kad pati papietautų, bet netaptų kažkieno kito pietumis.
Ji per dieną suvalgo tiek lapų, kiek sveria pati.
Ir neturi laiko užsiimti savo vaikais.
Todėl jų auginimą patiki kitiems.
Panašius į skanias sėklytes
jos kiaušinėlius nusitempia pas save nieko nenutuokiančios skruzdėlės.
Tačiau tik kiaušinėlio viršus yra valgomas.
Likusi dalis lieka skruzdėlyne.
Kiaušinėlis lieka
saugiai gulėti po žeme...
Kol po daugelio mėnesių iš jo išsirita vikšras.
Saulė darosi vis kaitresnė.
Nykštukinės voverinės skraiduolės kaimynai darosi vis triukšmingesni.
Bet šis čirškimas yra kitoks.
Tai - įspėjimas apie pavojų.
Gavęs energijos iš saulės,
margasis varanas tampa grėsmingu medžiotoju.
Dvišakis liežuvėlis pasieks auką, kur ji besislėptų.
Kabindamiesi savo stipriais nagais, šie didžiuliai driežai gali laipioti medžiais.
Skraiduolės jauniklis ūgtelėjo tiek, kad jį sunku bus panešti.
Netrukus jam teks skraidyti šiame pasaulyje savarankiškai.
Pasaulyje, kuris kasdien tampa vis pavojingesniu.
Vasara tik prasidėjo, o dykrose - jau dabar nepakeliamas karštis.
Nėra kur pasislėpti nuo saulės...
Trūksta vandens.
Pieštuko ilgio molochas arba spygliuotasis velnias
gaivinasi labai ypatingu būdu.
Tenka šiek tiek užtrukti, bet verta palaukti.
Susiradęs vandens, jis tiesiog atsistoja į jį.
Į vamzdelius panašių kanalėlių tinklu vanduo keliauja į viršų.
Iki pat burnos.
Neįtikėtinas triukas,
leidžiantis šiam velniūkščiui ištverti alinančius karščius.
Eukaliptų miške yra šiek tiek daugiau galimybių pasislėpti nuo kaitros.
Bet ir čia
mažieji padarėliai skuba gyventi.
Spindintis povinis voras ieško sau poros.
Lengviau pasakyti nei padaryti.
Šie vorai yra mažesni už lęšį.
Kitas patinėlis jau susirado patelę, bet jam reikia užkariauti jos širdį.
Povinių vorų patelės yra labai išrankios.
Patinėlio išvaizda ir šokių judesiai turi būti tobuli.
Priešingu atveju...
Būsi atstumtas.
Yra apie 80 skirtingų povinių vorų rūšių,
ir jie visi turi savo unikalų pasirodymą...
Specialiai sukurtą taip, kad pritrauktų tos pačios rūšies patelę.
Patinėlis šoka taip, lyg nuo šokio priklausytų jo gyvenimas,
bandydamas suvilioti plėšriąją patelę.
Žvilgantis patinėlis tęsia savo paieškas.
Mojuodamas kojelėmis jis bando užuosti patelės feromonus.
Štai ji.
Metas parodyti viską, ką moki.
Jis šoka klasiškai...
Ir jai tai patinka.
Tačiau toks užpakalio kraipymas reiškia, kad ji - jau susiporavusi.
Galėjo ir nesivarginti.
O laikas bėga.
Dar po dviejų savaičių
mažoji skraiduolė turės pradėti gyventi savarankiškai šiame keistame pasaulyje...
Ir pati ieškotis maisto.
Tokiu metų laiku
eukalipto lapai būna padengti keistais taškeliais.
Naudodamosi saldžia lapų sula,
blakutės pasistato sau ryžio grūdo dydžio namus.
Šie mažyčiai cukriniai nameliai atrodo kaip meno kūriniai.
Ir, beje, yra skanūs.
Dabar net ankstyvais rytais yra taip karšta, kad nesinori nė pajudėti.
Kai temperatūra šokteli iki 50 laipsnių, eukalipto lapai ima vysti ir kristi.
Juose yra tiek toksinių cheminių medžiagų, kad lapai pūva labai ilgai.
Nukritę lapai - puiki priedanga klastingiems plėšrūnams.
Bekojis driežas medžioja tik roplius.
Visi gelbėjasi kaip gali.
Tik ne auksauodegis gekonas.
Dėl savo dydžio ir maskuotės jis gali pasislėpti nuo bet ko...
Tik ne nuo saulės.
Jis ieško pavėsio.
Kredito kortelės ilgio ropliukas puikiausiai gali įsitaisyti čia.
Bekojis driežas jaučia net patį menkiausią judesį.
Kai šis mažytis gekonas atsiduria pavojuje, jis puola pirmas.
Lipnius siūlelius svaidantis gekonas.
Skystis nekelia jokio pavojaus, bet yra toks lipnus ir stipraus kvapo,
kad labai greitai atbaido net pačius pavojingiausius medžiotojus.
Pamažu, bet užtikrintai...
Jis susiranda prieglobstį.
Vasaros kaitra atneša liūtis.
Tokiame karštyje
pirmieji lietaus lašai išgaruoja ore, nė nepasiekę žemės.
Tačiau trenkus žaibui, užsidega visi sausi lapai.
O juose esančios lakiosios cheminės medžiagos padidina liepsną.
Mažieji gyvūnai skuba gelbėtis nuo greitai plintančio gaisro.
Vienintelis echidnos išsigelbėjimas - lįsti po žeme.
Gali būti, kad ši duobė taps jos kapu.
Liepsnos kyla vis aukštyn,
bet dabar skraiduolės jauniklis - tikrai per didelis, kad mama jį paneštų.
Vienintelė mamos išeitis...
Gelbėtis pačiai.
Jauniklis lieka likimo valiai.
Vabzdžiams traukiantis, pasirodo plėšrūnai.
Virš liepsnų ima sukti ratus pulkai peslių.
Šie vadinamieji ugnies vanagai naudojasi kilusia panika.
Skraiduolės jauniklis - aklavietėje.
Pirmasis jo skrydis gali tapti paskutiniu.
Galiausiai krūmynų gaisrai nuslopo...
Suniokoję viską aplink.
Bet gyvybė dar rusena.
Echidnos gali sumažinti kūno temperatūrą, kad ištvertų viršuje siaučiantį gaisrą.
Skraiduolės jaunikliui skrydis irgi baigėsi sėkmingai.
Dabar jam teks išgyventi pelenais virtusiame pasaulyje.
Jis maitinsis apdegusiais vabzdžiais, kol miškas atsigaus.
O jis tikrai atsigaus.
Eukaliptai yra itin atsparūs,
o mineralais prisotinti pelenai praturtina dirvožemį.
Truputis vandens...
Ir miškas atgimsta.
Po kiek laiko atauga ir krūmynai.
Atsiranda nauja gyvybė.
Grįžta įprastiniai gyvūnai.
Eukaliptai ir vėl suteikia prieglobstį
patiems keisčiausiems ir nuostabiausiems padarėliams.
Per tūkstantmečius jie prisitaikė prie kasmetinio gaisrų ciklo.
Krūmynų gaisrai darosi vis didesni, karštesni ir dažnesni,
todėl mažiesiems Australijos padarėliams teks pakovoti, kad išgyventų.
MUMS PATINKA GYVI, O NE KEPTI DRIEŽAI
Tuo tarpu skraiduolės jauniklis yra pasiruošęs...
Priimti visus gyvenimo dykroje iššūkius.
Jis neliks vienišas.
Net labiausiai savarankiškiems skraiduolių jaunikliams...
Patinka prisiglausti prie draugų.
Išvertė Laima Banionienė