Zemlja je tako veličastna,
da se nam manjše stvari v življenju zlahka izmuznejo.
A če pogledamo natančneje...
Zagledamo še neodkriti svet.
Svet, v katerem drobni junaki...
In male pošasti...
Potrebujejo izjemne supermoči...
Ki jim pomagajo premagati številne nevarnosti.
PRIPOVEDUJE PAUL RUDD
Avstralija je polna čudovitih bitij.
Ne le kengurujev in koal.
Divjina je polna nenavadnih majhnih živali.
Naučile so se preživeti...
V tem od sonca razbeljenem svetu.
Za dlan velika kratkoglava poletuša vrečarica
vso hrano in zavetje najde v evkaliptih.
Njeni sosedi prav tako.
A tudi najboljši časi postrežejo z izzivi.
Ko nastopi poletje in začne pripekati sonce...
DANAŠNJA NEVARNOST POŽAROV VISOKA
Bodo preživeli le tisti...
Ki prenesejo vročino.
DIVJINA
Življenje na najbolj sušni naseljeni celini ima nekatere prednosti.
Evkalipti zaradi obilja sonca proizvajajo veliko nektarja.
Spomladi je to glavna hrana kratkoglave poletuše vrečarice.
Trenutno je življenje precej preprosto.
Jadra med evkalipti in išče sladki nektar.
Z enim skokom lahko preleti razdaljo dveh teniških igrišč.
Nektar privablja tudi gorske lorije.
Na stotine.
Hrane je več kot dovolj za vse.
V najhujši vročini jim jo prepusti
in gre počivat na miren kraj.
Njen mladič je vrečo zapustil pred dvema tednoma.
Velik je le za palec
in povsem odvisen od mame.
Do sredine poletja pa se bo že moral znajti sam.
In to v precej bolj nevarnem svetu.
Trenutno je življenje tako dobro,
da so se loriji odločili, da se bodo ustalili.
Poiskati gnezdo pa ni lahko.
V Avstraliji ni žoln, ki bi delale luknje v drevesa.
Varna skrivališča so zato zelo zaželena.
Pošasten, hladnokrvni morilec.
Pisani varani so težki kot dveleten otrok,
jedo pa skoraj vse.
Ovratničar je veliko lažji,
zato je lahek plen za tega orjaka.
Skriti se mora na drevo.
Toda vsa so zasedena.
Ovratničarji se agresivno borijo za ozemlje.
Kimanje z glavo je opozorilo.
Toda novinec nima kam.
Borijo se z ovratnikom, da se izognejo poškodbam.
Bolj ko je sijoč, bolje je.
A če se zelo približata,
se spopadeta.
Vsiljivec ni videti močen.
Poražen je in prestrašen.
Domačin ga prežene.
Močnejši samec ga je pregnal, zato bo moralo zadostovati tole.
Kmalu pa bo potreboval veliko varnejši kraj.
Bližajo se težki časi.
Mravlje si že delajo zalogo.
Toda iskanje hrane je nevarno.
Divjina je polna nenavadnih živali.
Oborožen je z velikimi kremplji...
Z bodicami in dolgim, lepljivim jezikom.
Kljunati ježek.
Morda pa le ni tako srhljiv.
A za mravlje je smrtonosen.
V desetih minutah jih lahko pojé 60 tisoč.
Hranjenje na drevesu je zamudnejše.
Listi evkalipta so polni strupov
in koale so ene redkih sesalcev, ki jih lahko jedo.
Tako težko so prebavljivi,
da koale spijo po 15 ur na dan.
Celo budne so omotične.
To pa niso sanje.
Resnično je.
Gosenica nočnega metulja vrste Uraba lugens.
Na glavi drži v ravnotežju vse prejšnje leve glave.
Nenavadno, a življenjsko pomembno.
Roparske stenice žrtev ubijejo s strupom, ki utekočini njihovo drobovje.
Toda zaradi take preobleke
je ta gosenica korak pred sovražniki.
Majhna bitja lažje prebavljajo evkaliptove liste.
Avstralski paličnjak jim je celo podoben.
Tako dobro zakrit lahko jé, ne da bi postal hrana drugim.
Vsak dan pojé toliko listja, kot tehta.
Za starševstvo ni časa.
To prepusti drugim.
Jajčeca so videti kot okusna semena,
zato jih mravlje odnesejo.
Užiten pa je samo vrh jajčeca.
Vse drugo bodo v mravljišču zavrgle.
Jajčeca bodo v tleh ostala
varna nekaj mesecev. Potem
se bodo iz njih izlegle ličinke.
Sonce pripeka močneje.
Sosedi kratkoglave poletuše vrečarice postajajo glasnejši.
A to ni običajno vreščanje.
To je klic v sili.
Pisanega varana segreje sonce,
zato postane izjemen lovec.
Z razcepljenim jezikom zazna plen v slehernem skrivališču.
Močni kremplji tem orjakom omogočajo, da lahko splezajo na drevo.
Mladič poletuše vrečarice je za mamin hrbet prevelik.
V tem svetu se bo kmalu moral znajti sam.
V svetu, ki postaja čedalje nevarnejši.
Na začetku poletja je v divjini že zelo vroče.
Zavetja pred soncem je malo.
In tudi vode primanjkuje.
Trnovec ni daljši od svinčnika.
Sijajno zna poskrbeti, da ne dehidrira.
Rešitev ni hitra, a je vredno čakati.
Ko končno najde stoječo vodo, se uleže vanjo.
Kanalčki med luskami potiskajo vodo navzgor.
Vse do ust.
Izjemna sposobnost,
ki tej mali pošasti omogoča preživeti visoke temperature.
Evkalipti nudijo več zavetja.
A tudi tukaj
majhna bitja hitijo izpolniti svoje življenje.
Samec pavjega pajka išče samico.
Lažje reči kot storiti.
Ti pajki so manjši od zrna leče.
Drug samec je že našel samico, a jo mora osvojiti.
Samice pavjega pajka so zelo izbirčne.
Samčev videz in gibi morajo biti popolni.
Če stori napako...
Ga zavrne.
Obstaja 80 vrst pavjih pajkov
in vsak ima značilen nastop.
Posebej je prirejen okusu samic določene vrste.
Samec bo med dvorjenjem plenilski samici plesal, kot da mu gre za življenje.
Toda bleščeči se samec še vedno išče.
Z dviganjem nog skuša zaznati ženske feromone.
Tam je.
Čas je za ples.
Našel je svoj ritem...
Ona pa kaže, da ji je všeč.
Tresljaji z zadkom povedo, da se je že parila.
Samo čas je zapravljal.
Časa pa je vse manj.
Čez nekaj tednov
se bo moral mladič poletuše vrečarice sam znajti v tem čudnem svetu.
In si znati sam poiskati hrano.
V tem obdobju leta
so evkalipti posejani s čudnimi pikami.
Bolšice si z nektarjem
gradijo zavetišča, velika kot zrno riža.
Ti majhni sladki domovi so videti prave umetnine.
Tudi okusni so.
Zdaj je tudi zgodaj zjutraj prevroče za bivanje na prostem.
Pri 50 stopinjah Celzija evkaliptovi listi ovenijo in odpadejo.
Razpadajo zelo počasi, ker so polni strupov.
V debeli listni stelji se skrivajo prebrisani plenilci.
"Burtonov breznogi kuščar" preži samo na druge plazilce.
Večina beži, da se reši.
Gekon vrste Strophurus taenicauda pa ne.
Ker je majhen in se barvno zlije z okolico, mu ta nudi zaščito.
Vendar ne pred soncem.
Potrebuje senco.
Ker ni daljši od kreditne kartice, bo zlahka zlezel sem.
Breznogi kuščar z vidom zazna že najrahlejše gibanje.
Kadar se ta mali plazilec počuti ogroženega, napade.
Izstreli sluz.
Snov je neškodljiva, a tako lepljiva in smrdeča,
da odbije tudi najhujšega plenilca.
Počasi, a zagotovo...
Se splazi v zavetje.
Poletno vročino spremljajo poletne nevihte.
Tako vroče je,
da prve kaplje dežja izhlapijo še preden dosežejo tla.
Ko pa udari strela, se vname vse suho listje.
Hlapne snovi še razplamtijo ognjene zublje.
Majhne živali stežka pobegnejo pred hitro napredujočim ognjem.
Kljunati ježek se lahko skrije samo pod zemljo.
Morda pa si koplje grob.
Plameni so vse višji,
mladič poletuše vrečarice pa je za štuporamo prevelik.
Mama lahko reši
le sebe.
Mladič je prepuščen samemu sebi.
Ko žuželke bežijo, pridejo plenilci.
Med plamene se zapodi jata kraguljev.
Pravijo jim ognjeni sokoli. Izrabljajo paniko.
Mlada poletuša je obkoljena.
Njen prvi polet je morda tudi zadnji.
Ko končno neha goreti...
Je pokrajina opustošena.
Ni pa povsem brez življenja.
Ježki lahko toliko znižajo telesno temperaturo, da preživijo divjanje požara.
Preživel je tudi mladič poletuše vrečarice.
Zdaj mora preživeti še v opustošenem svetu.
Dokler se življenje ne vrne v gozd, se bo hranil z zoglenelimi žuželkami.
In življenje se vrne.
Evkalipti so izjemno odporni,
pepel, poln rudnin, pa obogati prst.
Še malo vode,
in gozd je prerojen.
Gozd kmalu spet ozeleni.
Rojeva se novo življenje.
Vrnejo se znane živali.
Evkalipti spet nudijo zatočišče
različnim nenavadnim in čudovitim majhnim bitjem.
Skozi tisočletja so se prilagodila vsakoletnim požarom.
A ker so požari čedalje hujši in pogostejši,
bodo avstralska majhna bitja le s težavo preživela.
PLAZILCE IMAMO RADI ŽIVE, NE PEČENE
Mladič poletuše vrečarice se je za zdaj pripravljen
spopasti z zahtevnimi izzivi življenja v divjini.
Pri tem pa ne bo sam.
Tudi najsamostojnejše poletuše vrečarice
se rade stisnejo k prijateljem.
Prevedla Lidija P. Černi