Планета Земля така захоплива,
що легко не помітити якісь дрібні моменти.
Але придивіться...
і побачите цілий невідкритий ще світ.
Світ, у якому крихітним героям...
і маленьким монстрам...
потрібні неймовірні суперсили...
щоб вижити всупереч неймовірним небезпекам.
КРИХІТНИЙ СВІТ
Життя біжить швидко.
ТЕКСТ ЧИТАЄ ПОЛ РАДД
Особливо, якщо ти маленький.
Цьому маленькому бурундучку заледве місяць.
Але йому пощастить, якщо проживе понад рік.
Стільки всього треба дослідити.
А часу так мало.
Його частинка північноамериканського лісу от-от вибухне життям.
Маленькі створіння...
й великі можливості.
Але крихітні життя можуть обірватися, й оком не змигнеш.
Ніколи завмирати.
Хутко рухайся.
Швидко вчися.
І, може, пощастить пережити цей рік.
ЛІС
Рання весна.
І ліси Аппалач
щойно починають розквітати.
Тут стільки їжі,
що бурундуку завбільшки з долоню вистачить і 20 арів.
Особливо багато тут жолудів.
Це валюта, що рухає цей маленький світ.
І восени, коли вони доспіють, ото буде достаток.
Але доти в нього буде чимало клопотів.
Тут уже живе старший і дужчий самець.
Якщо малий бурундучок хоче вціліти,
йому слід хутко вчитися постояти за себе.
Але бійки – це ризиковано.
Він не може дати себе поранити на самому початку сезону.
Йому доведеться уникати сварок...
перебиватися на нічиїй території...
поки не підросте достатньо, щоби встояти.
Для більшості весна – це пора, щоб виходити назовні та їсти.
У маленьких тварин швидкий обмін речовин, тож їсти вони мусять частіше.
Гусінь ненажерлива...
та й птахи теж.
Дятли-смоктуни просвердлюють сотні дірок, щоб дістатися до свіжого соку.
А колібрі завбільшки з волоський горіх цим залюбки користуються.
Щоб сюди дістатися, вони пролітають майже 5000 кілометрів.
І з'являються саме вчасно на цей сезонний цукровий бенкет.
Поки майже у всьому лісі вирує життя...
одна мешканка все ще міцно спить.
Скрутившись клубочком у заглибинці, меншій за яєчко,
запода гудзонська проводить у сплячці вісім місяців.
А тепер може так і не прокинутись.
Якщо спатиме надто довго, помре з голоду.
Так стається з двома третинами цих мишей.
А от її сусіди ніколи не відпочивають.
У них кількасот крихітних ротів.
Як і всі мурахи, вони працьовиті.
Але унікальними їх робить місце проживання.
Завбільшки з піщинку, вони такі маленькі,
що все їхнє суспільство вміщається у старому жолуді.
Воно наче й ідеальний прихисток.
Але, мабуть, не надто розумно будувати домівку всередині чиєїсь їжі.
Цим лісом крокують і велетні.
Дикі індики.
Час зафіксувати личинки й міцно триматися.
Може потрусити.
Принаймні домівки з жолудів виходять міцні.
І призначені, щоб котитися.
Літо в лісі настає швидко.
На вигляд розкішне й щедре.
І все одно бурундучок ледве дає собі раду.
Жолуді ще не доспіли.
А без власної ділянки
він змушений харчуватися на території старшого самця.
Усе ще не готовий до бою.
Слід наростити м'язи.
У скрутні часи бурундуки не гребують майже нічим.
Може, навіть слимаком.
А може, й ні.
Але баритися не можна.
Угорі смертельна загроза.
А згодом буде ще одна.
Поки що ця малючка яструба ледве на ногах стоїть...
що вже казати про польоти.
Вона ще не скоро полюватиме на бурундуків.
А внизу прокльовується щось дивне.
Провівши два роки в стані личинки,
з'являється жук-геркулес, завбільшки з м'ячик для гольфу.
Він дуже поспішає...
забезпечити собі перевагу, щоб знайти партнерку.
Але навіщо пішки...
коли вмієш літати?
Оскільки це одна з найважчих комах у світі,
він мусить добре розім'яти крила,
перш ніж здійматися в повітря.
Поки що краще пішки.
Та ця титанічна робота легка порівняно з роботою жолудевого довгоносика.
Ця самиця у сто разів менша за нього,
але йти їй у тисячу разів далі.
Це епічна подорож...
до верхів'я крон.
У пошуках дорогоцінних жолудів.
Вони ще не доспіли.
Але вона не збирається їх їсти.
Вони для її малюка.
Вона здатна їх просвердлити лише, поки вони зелені.
Чимало зусиль заради єдиного яєчка.
А їй треба заповнити ще багацько жолудів.
На лісовій підстилці починає ворушитися запода.
Їй справді пора вже прокидатися.
Поки що вона в щасливому невіданні про зміну пір року...
і про битву, що зріє просто в неї над головою.
Жук-геркулес видряпався на колоду.
Але не час спочивати.
Конкуренти не відстають.
Це одні з найдужчих жуків на планеті.
Кожен здатен підняти вагу, у сто разів більшу за власну.
Мета – підняти супротивника та скинути його з колоди.
Це комашині борці сумо.
Колода належить йому.
А з нею й шанс на парування.
Зір у молодої яструбихи уже вдвічі гостріший за наш.
У віці чотирьох тижнів вона майже виросла.
Вона практично вже вбилася в пір'я.
Скоро полетить.
А до того бурундучок може жити спокійно.
Але не надто спокійно.
До осені ще є трохи часу, і жолуді нарешті доспіли.
Із настанням літніх ночей
усе огортають чари.
Тисячі крихітних світлячків танцюють у темряві.
А в колоді нарешті прокинулася маленька запода.
Але їй загрожує голодна смерть.
Їй необхідно знайти їжу.
А це означає стати супроти ночі.
Дивні речі кояться на лісовій підстилці.
І от-от розгорнеться одне з найчудернацькіших природних видовищ.
Просидівши під землею ненажерливими личинками 17 років,
нарешті вилазять цикади.
І тепер їм залишилося жити всього кілька днів.
Перегони почалися.
Після цілого життя на самоті під землею
мільйони цикад завбільшки з палець запланували свою появу на цю мить.
Це одна з найбільших міграцій на Землі.
Сьогодні вони перетворяться з лялечок на дорослих особин.
Завтра вони спаруються, а тоді помруть.
Багато й ночі не переживуть.
Але сама чисельність забезпечує виживання, щоб устигнути розмножитись.
А в лісі все одно бенкет.
Але запода більше вегетаріанка.
Вона шукає дрібне насіння й гриби.
Гримучники лісові можуть місяцями обходитися без їжі.
Саме зараз щось завбільшки з мишу чудово смакуватиме.
Пошуки харчу в пітьмі – справа ризикована...
хіба що маєш...
таємні суперсили.
Наче кидаючи виклик силі тяжіння, вона підстрибує метрів на два.
Збільшені сухожилля у лапах укупі з крихітними розмірами...
дають їй змогу втекти від небезпеки, яка чаїться в лісі.
Будемо сподіватися, у безпечніше місце годівлі.
Зі зміною літа на осінь
у лісі починається чарівна золота пора.
Але з ним з'являється й нова загроза.
Молода яструбиха оперилася...
і з незграбного пташеняти...
зробилася повітряна вбивця.
Розмах крил у неї понад метр.
І вона здатна розвинути швидкість до 60 кілометрів за годину.
Маленьким тваринам слід остерігатися небезпеки згори.
І не тільки через яструбів.
Саме цієї миті чекав бурундучок.
Стиглі жолуді.
Цей врожай триває тиждень-два, тож час робити запаси.
Він може запхати кілька жолудів за ці надвеликі щоки.
Цінний навик, коли на зиму треба запасти кілька сотень.
Але його резерв поповнюється недостатньо швидко.
Хтось лазить до його сховку.
Старший самець.
Що більше збирає цей малюк...
то більше краде його сусід.
А понад те...
багато які з цих жолудів нічого не варті.
Усередині росте личинка жолудевого довгоносика.
Вона вже завбільшки з драже, і час покидати дитячу.
Легко казати.
Навіть порожні жолуді не марнуються.
Нова домівка для нового покоління жолудевих мурах.
А в затишній колоді
запода вже розстеляє собі ліжечко.
Вона провела без сну лише кілька місяців.
А тепер знову час на довгий сон.
А от бурундучкові нема спочинку.
Осінь майже минула,
а його шанси пережити зиму виглядають не дуже.
Йому треба більше жолудів.
І вихід лише один.
Час вторгнутися на ворожу територію.
Старший самець, може, й радий сам красти...
але точно не радий ділитися.
Молодий бурундук піймався на гарячому.
Ця латка лісу замала для них обох.
Але вічно тікати не можна.
Час битися.
Поранений і переможений, старший самець накивав п'ятами.
І, здається, він уже не повернеться.
Іноді для малюків життя болісно коротке.
Але цей бурундучок живе на повну.
Він здобув власну територію,
неймовірний запас жолудів...
і поборов труднощі крихітного життя...
у величезному шаленому світі.
Забезпечивши собі все, щоб пережити зиму...
нарешті він може спочити...
і бачити у снах нову весну.
Переклад субтитрів: Наталія Наконечна