Planeta Země je tak úžasná,
že je to, co je malé, snadné přehlédnout.
Ale podívejte se zblízka
a uvidíte neobjevený svět.
Svět, kde malí hrdinové...
...a malé příšery...
...potřebují neuvěřitelné superschopnosti...
...aby jim pomohly přežít... navzdory obrovským překážkám.
MALIČKÝ SVĚT
Život je rychlý.
KOMENTÁŘ PAULA RUDDA
Hlavně, když jste malí.
Tomuto malému čipmankovi je sotva měsíc.
A déle než jeden rok žít asi nebude.
K objevování je toho hodně.
Je na to ale málo času.
V jeho kousku severoamerického lesa se chystá vyrašit život.
Budou zde malí tvorové...
...a velké příležitosti.
Ale maličké životy... mohou v mžiku skončit.
Není čas jen tak stát.
Buďte hbití.
Rychle se učte.
A možná to ten rok přežijete.
LES
Začíná jaro.
A lesy Appalačského pohoří právě začínají kvést.
Je tady tolik potravy,
že pro sebe čipmank o velikosti dlaně potřebuje jen čtvrt hektaru.
Je tady hlavně hodně žaludů.
Jsou měnou, která tento malý svět řídí.
A až budou na podzim zralé, bude to jako výhra v loterii.
Ale předtím toho bude mít spoustu na práci.
Žije tady další, ale starší a silnější samec.
Jestli to chce ten malý čipmank přežít, brzy se za sebe bude muset postavit.
Boj je však riskantní.
Zranit se na začátku sezóny si nemůže dovolit.
Bude se muset držet zkrátka.
A přežívat někde na okraji...
...dokud nebude větší, aby se ubránil.
Pro většinu je jaro signálem, aby vylezli a začali žrát.
Malá zvířata mají rychlý metabolismus, takže musí žrát častěji.
Housenky mají obrovský hlad...
...stejně jako ptáci.
Aby se datli dostali k míze, vrtají spoustu děr.
Těch využívají i kolibříci o velikosti vlašského ořechu.
Letí sem kvůli tomu skoro 5 000 kilometrů.
A dostanou se sem právě v období cukrové horečky.
Zatímco jede většina lesa naplno...
...jeden z obyvatelů ještě tvrdě spí.
Myšivka labradorská je v hibernaci osm měsíců,
schoulená na menším prostoru, než je kalíšek na vejce.
Hrozí jí, že se nikdy neprobudí.
Když bude spát moc dlouho, umře hladem.
Dvě třetiny myšivek to nepřežijí.
Její sousedi však neodpočívají nikdy.
Musí uživit stovky maličkých krků.
Jsou pracovití, jako všichni mravenci.
Tito jsou ale unikátní tím, kde žijí.
Jsou malí jen jako zrnko písku,
takže se celé jejich společenství vejde do starého žaludu.
Vypadá to jako bezpečný úkryt.
Ale stavět si domov v potravě někoho jiného možná není dobrý nápad.
Tímto lesem procházejí obři.
Krocani divocí.
Je načase zabezpečit larvy a pořádně se držet.
Bude to asi tvrdá jízda.
Aspoň že jsou ty domy z žaludů pevné.
A na kutálení jsou stavěné.
V lese přichází léto rychle.
Vypadá to zde úrodně a bujně.
Ale tento malý čipmank i přesto sotva přežívá.
Žaludy jsou stále nezralé.
A protože nemá vlastní území, je nucen shánět potravu v teritoriu staršího samce.
Na boj stále není připraven.
Musí přibrat.
Když jde do tuhého, čipmankové okusí téměř cokoliv.
Možná i slimáka.
A možná taky ne.
Nesmí tady zůstat.
Nahoře je smrtící hrozba.
A za chvíli tam bude další.
Mládě jestřába zatím sotva stojí...
...natož aby létalo.
Než bude lovit čipmanky, bude ještě trvat.
Dole se mezitím líhne něco podivného.
Po dvou letech ve stadiu larvy
se líhne herkules antilský, brouk o velikosti golfového míčku.
Má naspěch.
Aby si našel partnerku, musí se dostat co nejvýš.
Ale proč chodit...
...když můžete létat?
V říši hmyzu je jedním z nejtěžších.
Předtím než vzletí, musí mít své létací svaly rozcvičené.
Chůze bude zatím bezpečnější.
Tento herkulovský úkol však oproti úkolu nosatce žaludového vypadá jednoduše.
Tato samička je stokrát menší než on
a ještě k tomu musí ujít tisíckrát dál.
Je na velkolepé cestě...
...do korun stromů.
Je to honba za drahocennými žaludy.
Ještě nejsou zralé.
Ale ona je stejně žrát nechce.
Jsou pro její mladé.
Dostane se do nich, jedině když jsou zelené.
Jedno vajíčko a tolik námahy...
Musí takto naplnit spoustu dalších.
Dole na zemi se myšivka labradorská začíná vrtět.
Musí se brzy probudit.
Zatím si měnících se ročních období není vůbec vědoma.
Stejně jako bitvy, ke které se schyluje přímo nad ní.
Herkules antilský se dostal na vrchol klády.
Na odpočinek ale není čas.
Konkurence je v těsném závěsu.
Jsou to téměř nejsilnější brouci na Zemi.
Uzvednou stonásobek vlastní váhy.
Cílem je svého protivníka zvednout a shodit z klády dolů.
Hmyzí zápasníci v sumó.
Kláda je jeho.
A s ní i šance se spářit.
Mladý jestřáb vidí dvakrát lépe než člověk.
Jsou jí čtyři týdny a moc už růst nebude.
Většina peří už jí vyrašila.
Brzo bude moct létat.
Do té doby může být malý čipmank v klidu.
Ale ne až tak moc.
Do podzimu ještě zbývá nějaký čas a žaludy konečně dozrály.
Když v létě padne tma,
je to tady kouzelné.
Tisíce maličkých světlušek... tančících ve tmě.
Myšivka labradorská se v kmeni konečně probudila.
Je blízko vyhladovění.
Musí si najít potravu.
To znamená čelit noci.
Na zemi se hýbou divné věci.
Chystá se jedna z nejpodivnějších přírodních podívaných.
Larvy cikád, co se 17 let živily pod zemí,
konečně vylézají na povrch.
Teď mají na život jen pár dnů.
Závod začal.
Celý život žily samy pod zemí,
ale své vylíhnutí si miliony malých cikád naplánovaly na stejnou chvíli.
Je to jedna z největších migrací na Zemi.
Dnes večer se budou z nymf přeměňovat v dospělce.
Zítra se budou pářit a pak umřou.
Mnoho z nich noc nepřežije.
To, že jich je tolik, zajistí, že z nich většina přežije a rozmnoží se.
A les bude mít hostinu i tak.
Myšivka labradorská je spíš vegetariánka.
Hledá malá semínka a houby.
Chřestýši lesní vydrží bez potravy celé měsíce.
Teď by se však jako náhodou hodilo něco přesně o velikosti myši.
Shánění potravy ve tmě je riskantní.
Pokud tedy nemáte...
...tajné superschopnosti.
Umí vyskočit dva metry vysoko, jako by snad vzdorovala gravitaci.
Přerostlé šlachy na nohách a tlapkách jí spolu s malou velikostí...
...umožňují číhajícím nástrahám lesa uskočit.
Snad do bezpečnějších lovišť.
Když léto přejde v podzim...
...vstoupí les do kouzelného zlatého období.
Ale s podzimem přichází nová hrozba.
Mladá samička jestřába se opeřila...
...a z rozčepýřeného ptáčete...
...je vzdušný zabiják.
Rozpětí křídel má přes metr.
A je schopna dosáhnout rychlosti až 60 kilometrů v hodině.
Malá zvířata by se radši měla dívat nahoru.
A nejen kvůli jestřábům...
Chvíle, na kterou malý čipmank čekal.
Zralé žaludy.
Úroda bude jen asi dva týdny. Je tedy načase si udělat zásoby.
Do svých obřích tváří si umí nacpat několik žaludů.
Taková dovednost se cení. K přežití zimy jich potřebuje stovky.
Ale zdá se, že si zásobárnu neplní dostatečně rychle.
Někdo mu rabuje skrýš.
Starší samec.
Čím víc toho ten malý shromáždí...
...tím víc toho jeho soused ukradne.
A ještě něco...
...spousta žaludů, co jsou blízko, je k ničemu.
Uvnitř roste larva nosatce žaludového.
Když už je velká jako želé fazolka, je načase jesle opustit.
Ale to se lehce řekne.
Ale i prázdné žaludy se využijí.
Nový domov pro novou generaci mravenců rodu Temnothorax.
Ve svém útulném kmeni...
...si myšivka labradorská už stele postýlku.
Je vzhůru sice jen pár měsíců...
...ale nastal čas na další dlouhý spánek.
Malý čipmank si ale neodpočne.
Podzim už skoro skončil
a jeho šance na přežití zimy vypadají bledě.
Potřebuje víc žaludů.
Je jen jedno řešení.
Je čas vstoupit na nepřátelské území.
Starší samec je ochotný krást...
...ale určitě se nebude s nikým dělit.
Mladý čipmank byl chycen při činu.
Tento kousek lesa je dost velký jen pro jednoho.
Ale nemůže věčně utíkat.
Je čas bojovat.
Starší samec byl poražen. Je zjizven a stáhl ocas.
A vypadá to, že se jen tak nevrátí.
Když jste malí, může být život proklatě krátký.
Ale tento malý čipmank dělá maximum.
Má vlastní teritorium,
obrovskou hromadu žaludů...
...a překonal potíže spojené s tím, že je maličký.
A to ve velkém, divokém lese.
Když má vše, co k přežití zimy potřebuje...
...může si konečně odpočinout...
...a snít o dalším jaru.
Překlad titulků: Karel Himmer