Žemė yra tokia įspūdinga planeta,
kad kartais nepastebime smulkmenų.
Bet tereikia geriau įsižiūrėti...
Ir prieš mūsų akis atsivers nepažintas pasaulis.
Pasaulis, kuriame mažyčiams didvyriams...
Ir mažoms pabaisoms...
Reikia ypatingų galių...
Norint išgyventi tarp gausybės gresiančių pavojų.
Visur gerai, bet namuose - geriausia.
Juodapilvio žiurkėno namai yra čia...
Europos kaimo vietovių laukuose.
Bėda ta...
Kad kaimo vietovės keičiasi.
TEKSTĄ SKAITO POLAS RADAS
Kai laukuose pasirodo technika...
Gyvūnėliams tenka iš jų bėgti.
Tų mažulėlių niekas nė nepastebi.
Tie, kuriems pasiseka, apsigyvena čia.
Mūsų soduose.
Pažįstama vieta.
Tačiau mažesniu mastu
tai yra stebuklų pasaulis...
Kuriame viešpatauja mažieji padarėliai.
Nes šie mažieji gyventojai sode randa viską, ko jiems reikia.
Jaukias lovas.
Atskirus kambarius.
Ir net baseiną.
Iš pirmo žvilgsnio - tai tikras rojus.
Tačiau visur tyko pavojai.
O visų blogiausia yra tai, kad čia viešpatauja milžinai.
Taigi, ką daryti, kad ši vieta virstų namais?
SODAS
Atėjo pavasaris.
Jis atnešė šviežio maisto.
Bet ten, kur maistas, tyko ir pavojai.
Naminės katės nužudo daugiau smulkiųjų žinduolių nei kiti plėšrūnai.
Laimei, voverės yra vikrios ir protingos.
Jei tik yra noro... ir riešutėlių... galimybės visad atsiras.
Tačiau įveikti virvę - ne kiekvieno nosiai.
Ji dar sugrįš.
Voverės yra labai atkaklios.
Žinoma, tiems, kurie skraido, pasiekti lesyklėlę - vieni niekai.
Liepsnelės ima kurti šeimą dar ankstyvą pavasarį.
Kad tėtis rastų tiek maisto savo augančiai šeimynai, kiek reikia.
Kol mama rūpinasi jaunikliais, tėtis būna labai užsiėmęs,
nes vaikučius reikia maitinti kas penkias minutes.
Svarbiausia - nesusidurti su savo gentainiais.
Liepsnelės yra agresyviausi sodo paukščiai.
O šis paukštis - mirtinai pavojingas.
Paukštvanagis, kuris skrenda 50 kilometrų per valandą,
yra mažųjų paukštelių siaubas.
Vienam - nesėkminga medžioklė, kitam - netikėti pietūs.
Juodosioms skruzdėlėms susirasti maisto - išties nemenkas iššūkis.
Joms tenka įveikti tankias džiungles...
Ir pereiti plačiausias dykumas.
Namuose jų laukia 5 000 skruzdėlių kolonija.
Kaip jos jas išmaitina yra tikrų tikriausias stebuklas.
Skruzdėlėms reikia amarų.
Bet jos jų nevalgo.
Jos kutena juos...
Kad šie išleistų lašelius lipčiaus -
saldaus skysčio, kurį amarai išskiria maitindamiesi augalų sultimis.
Bet... plėšrūnai irgi nesnaudžia.
Boružės minta amarais.
Skruzdėlės puola savo stipriais žandikauliais.
Ir purkšteli skruzdžių rūgšties.
Bet yra tokių amarų žudikų, kurių nenugalėtų nė skruzdžių armija.
Dabar joms teks ieškotis maisto kitur.
Laukinėje gamtoje žiurkėnai labai saugo savo teritoriją.
Tačiau vešlus kiemas vilioja čia visus.
Patinėlis.
Ji nenori su juo draugauti.
Iš pirmo žvilgsnio jie atrodo taikūs, tačiau žiurkėnai yra aršūs mušeikos.
Jis yra didesnis ir stipresnis...
Bet, regis, nusiteikęs romantiškai.
Jausmai nėra abipusiai.
Gal kitą kartą pasiseks.
Vis labiau šylant orams, poravimasis tampa svarbesniu už valgymą.
Sieninio šokliavorio patelė.
Ji tėra ryžio grūdo dydžio...
Bet labai ėdri.
Šiam patinėliui reikia pasisaugoti. Ji gali lengvai jį nužudyti.
Jis turi įrodyti, kad yra geras patinas.
Savo šokiu.
Truputis reivo.
Padarom bangą.
Žingsnelis į šoną.
Visi judesiai turi būti atlikti tobulai.
Jis - ne pats geriausias šokėjas.
Bent jau liko gyvas.
Vidurvasaris. Atmosfera kaista.
Kur buvęs, kur nebuvęs, žiurkėnas - vėl čia.
Jo atkaklumas nenuėjo veltui.
Patelė išsirausė urvelį
ir stengiasi jį paversti savo jaukiais namais.
Šiuo metų laiku sodas yra pilnas mažųjų gyventojų.
Laukinėms bitėms reikia susirasti saugius namus savo būsimiems vaikams.
Vieniša mama
mieliau renkasi sraigės kiautą, kad nereikėtų ilgai vargti statant.
Gerai ištyrinėjusi kiautą...
Ji padeda viduje vieną kiaušinėlį.
Viena problemėlė.
Varnėnams patinka sraigės.
Iki nelaimės - vienas žingsnis.
Nedaug trūko.
Kad jos vaikutis išgyventų sode,
reikia pasirūpinti namelio apsauga.
Bitutė išsiris tik kitais metais.
O bitė tiek ilgai neišgyvens, kad ją apsaugotų.
Todėl ji ima ieškoti statybinių medžiagų.
Įdomu, ji gali panešti 20 kartų už save didesnius stiebelius,
kad paslėptų savo lizdelį.
Stiebelis po stiebelio, ir kiautas virsta...
Tvirtove.
Jos nebus šalia, kad apgintų savo vaiką,
todėl ji pasirūpino viskuo iš anksto.
Žmonėms nuėjus miegoti,
sodas atgyja nuo kitokios rūšies padarų.
Vieniems tenka įveikti pavojingą kelią, kad čia patektų.
Rupūžė bobutė susiruošė į pavojingą misiją.
Jo partnerė patikėjo jam saugoti kiaušinėlius.
Ji apvyniojo juos jam aplink kojas, kad jis jų nepamestų.
Iš kiaušinėlių greitai išsiris lervos, todėl jis skuba į vandenį.
Jis rizikuoja savo gyvybe, kad pasiektų vandens telkinį.
Jis puikiai užuodžia tvenkinio kvapą ir taikosi tiesiai į jį.
Bet jis dar neatėjo.
Rupūžes mėgsta ežiai.
Bet šitas turi kitokį tikslą.
Nakties stebuklas.
Didysis šliužas.
Karštais drėgnais vakarais
jie pasirodo ir surengia vieną nuostabiausių vaidinimų gamtoje.
Jis šliaužia į viršų, sekdamas kito šliužo paliktu pėdsaku.
O susitikę...
Jie ima šokti.
Tada jie nusileidžia nuo šakos
ir pakimba ant savo gleivių gijos.
Toli nuo visokių pavojų...
Jie ima poruotis.
Visas sodas pilnas naujos gyvybės.
Rupūžės bobutės patinėlis pagaliau pasiekė vandens telkinį.
Tą patį, kuriame kažkada išsirito ir pats.
Sumažėjus natūralių vandens telkinių,
sodo tvenkiniai tapo gyvybiškai svarbūs mažiesiems gyvūnėliams.
Žiurkėnei irgi prasideda naujas gyvenimas.
Sprendimas apsigyventi sode atsipirko su kaupu.
Ji atsivedė septynis jauniklius.
Pirmąsias dvi savaites jie bus akli.
Per tą laiką jie ūgtelės dvigubai.
Todėl jų mama turi gerai maitintis.
Žindyti tiek jauniklių - nelengva.
Laimei, sodininko triūsas ėmė nešti vaisius.
Kaskart iškeliaudama iš savo urvelio, ji rizikuoja savo gyvybe.
Rodytis reikia kuo rečiau.
Ir greitai padaryti tai, ką žiurkėnai moka geriausiai.
Žiurkėno žanduose telpa tiek maisto, kad jo užtenka trims kartams.
Bet ji negali išsižioti labai plačiai.
Įpusėjus vasarai, viskas sode ima augti labai greitai.
Kaip ir mažieji padarėliai, kurie čia maitinasi.
Ką tik išsiritusi
didžiojo dviuodegio drugio lerva - tokia maža, kad pralįstų pro adatos skylutę.
Bet tai - labai alkanas vikšras.
Tik per tris savaites jis užauga...
Taip greitai...
Kad tampa tūkstantį kartų didesnis nei buvo ką tik išsiritęs.
Sodas gerokai apžėlė,
tad žmonės skuba jį tvarkyti.
Bet gamta moka kirsti atgal.
Skruzdžių rūgšties čiurkšlė daro stebuklus.
Daugelis smulkių padarėlių naudojasi cheminiais ginklais savigynai.
Tačiau žmonės naudojasi masinio naikinimo ginklais.
Skruzdėlėms, kurios rūpinasi savo gentainių maitinimu...
Tai - tikros skerdynės.
Nepaisant daugybės nukentėjusiųjų,
šios skruzdėlės sužeistų savųjų nepalieka.
Jos nešasi jas į savo koloniją.
Bus nelengva rasti kelią namo.
Be to, trumpoje žolėje joms sunkiau pasislėpti.
Varnėnai mėgsta skruzdėles net labiau už sraiges.
Šįkart nepadėjo nė skruzdžių rūgštis.
Varnėnams ši rūgštis yra naudinga.
Ji padeda prižiūrėti plunksnas ir apsaugo nuo parazitų.
Tačiau gražintis atviroje pievelėje - pavojinga.
Tuo tarpu skruzdėlės gali atsipūsti.
Iki namų beliko įveikti paskutinę kliūtį.
Svilinant saulei.
Per lakųjį smėlį.
Ir nepakliūnant skruzdžių liūtams į nasrus.
Jie iškasa spąstus ir barsto smėlį, kad aukos nepabėgtų.
Drąsi skruzdėlė rizikuoja savo gyvybe dėl sužeistos draugės.
Šį kartą jos išgelbėti nepavyko.
Dėl pasiaukojančio skruzdėlių būdo daugumai pavyksta grįžti į namus.
Sulaukę keturių savaičių, žiurkėnai ima nenustygti vietoje.
Laikas patyrinėti sodą.
Mama pasirūpino, kad mažyliai pradėtų gyvenimą geroje vietoje.
Mažutė žalia oazė...
Nuolat kintančiame pasaulyje.
Gal ir ne visai tobula.
Bet tai - namai.
Dažnai galvojame, kad mūsų soduose gyvenantys gyvūnai yra kenkėjai.
Bet sustokime ir įsižiūrėkime.
Pamatysime nuostabių padarėlių bendruomenę,
ieškančią namų mūsų pasaulyje.
Lengva pamiršti, ką reiškia būti mažu.
Tačiau ištiesus pagalbos ranką...
Net patys mažiausieji...
Gali pasiekti didelių dalykų.
Išvertė Laima Banionienė