Planēta Zeme ir tik iespaidīga,
ka sīkumus var arī nepamanīt.
Bet, ieskatoties ciešāk,
atklājas vesela pasaule.
Pasaule, kurā sīkiem varoņiem
un maziem briesmoņiem
ir vajadzīgas neticamas superspējas,
lai visam par spīti varētu svinēt uzvaru.
Nekur nav tik labi kā mājās.
Un Eiropas kāmim mājas ir šeit -
Eiropas lauku pašā vidū.
Lieta tāda,
ka lauki mainās.
STĀSTA POLS RADS
Kad ierodas mašīnas,
dzīvnieki dodas prom.
Vairums no tiem ir tik mazi, ka neviens to nepamana.
Veiksmīgākie nonāk šeit -
mūsu dārzos.
Pazīstama vieta,
bet mazākā mērogā
tā ir brīnumu pilna pasaule,
kur valda mazas radības.
Šiem sīciņajiem iemītniekiem dārzs piedāvā visu.
Ērtas gultas.
Privātus luksusa numurus.
Pat baseinu.
Tā var šķist kā paradīze,
tomēr briesmas draud no visām pusēm.
Pats ļaunākais - šo zemi pārvalda milži.
Tātad - kas ir vajadzīgs, lai padarītu šo vietu par mājām?
DĀRZS
Ir atnācis pavasaris.
Un tam līdzi - jauni pārtikas krājumi.
Bet, kur ir ēdiens, tur neizbēgami ir nepatikšanas.
Mājas kaķi nogalina vairāk mazo zīdītāju nekā jebkurš cits plēsējs.
Par laimi, vāveres ir gan veiklas, gan apķērīgas.
Ja ir laba griba... un daži rieksti... viss izdodas.
Bet staigāt pa virvi nav tik vienkārši.
Viņa atgriezīsies.
Vāveres ir neatlaidīgas.
Protams, lidojot barotavu sasniegt ir vieglāk.
Sarkanrīklītes ģimeni veido agrā pavasarī.
Tā tētis var savākt pēc iespējas vairāk ēdiena pieaugošajai ģimenei.
Kamēr mamma aprūpē savu perējumu, tētis ir ļoti aizņemts,
barojot putnēnus ik pēc piecām minūtēm.
Sarežģītākais ir izvairīties no citiem putniem.
Sarkanrīklītes ir agresīvākie putni dārzā.
Bet šis - viens no bīstamākajiem.
Spējot lidot ar ātrumu 50 kilometri stundā,
zvirbuļvanags ir specializējies uz mazajiem putniem.
Neveiksmīgas medības vienam var nozīmēt bezmaksas pusdienas otram.
Melnajām skudrām pārtikas meklēšana ir gigantiska ekspedīcija.
Tām jādodas caur bieziem džungļiem
un jāšķērso plaši tuksneši.
Mājās gaida 5000 skudru,
un to pabarošana ir apbrīnas vērta.
Tās ir kļuvušas par laputu audzētājām.
Tomēr skudras tās neēd.
Skudras tās kutina,
lai dabūtu lapu medus lāses -
saldu šķidrumu, ko laputis izdala, barojoties no augu sulas.
Bet ganāmpulkā... ir "vilks".
Mārītes ir laputu plēsoņas.
Skudras tām pretojas, izmantojot spēcīgus žokļus
un uzšļācot skudrskābi.
Bet dažus laputu slepkavas nespēj uzveikt pat skudru armija.
Pārtika būs jāmeklē citur.
Savvaļā kāmji savu teritoriju ļoti sargā,
bet lekna dārza vilinājums saved tos kopā ciešāk.
Tēviņš.
Viņai sabiedrība nav vajadzīga.
Kaut arī kāmji izskatās miermīlīgi, tie ir nikni cīnītāji.
Viņš ir lielāks un stiprāks,
bet šķiet noskaņots romantiski.
Jūtas nav abpusējas.
Varbūt citreiz.
Vasarā uzmanības centrā vairs nav ēšana, bet pārošanās.
Parastā lēcējzirnekļa mātīte.
Kaut arī tikai rīsa grauda lielumā,
viņa ir rijīga.
Šim tēviņam ir jābūt uzmanīgam. Viņa to viegli var nogalināt.
Viņam jāpierāda, ka ir cienīgs partneris.
Dejojot.
Šļūkāšana.
Vilnītis.
Sānsolis.
Visam ir jābūt pareizi.
Viņš nav vislabākais dejotājs,
bet vismaz joprojām ir dzīvs.
Vasaras vidus. Kļūst arvien karstāk.
Kāmju tēviņš ir atgriezies.
Viņa neatlaidība atmaksājas.
Mātīte ir iedzīvojusies
un veic uzlabojumus, lai pārvērstu savu alu par mājām.
Šajā gadalaikā mājas dārzā sev veido daudzi.
Bitēm vientuļniecēm jāatrod droša vieta, kur audzināt pēcnācējus.
Vientuļai mātei
izmantot jau gatavu gliemeža čaulu ir ērtāk nekā būvēt visu no jauna.
Pēc rūpīgas izpētes
viņa iedēj čaulā vienu olu.
Ir tikai viena problēma.
Gliemeži garšo mājas strazdiem.
Pārprasta identitāte šoreiz var beigties nelāgi.
Par mata tiesu.
Lai mazulis šajā dārzā spētu izdzīvot,
viņai mājoklis jāpadara drošāks.
Pēcnācējs čaulā pavadīs vēl gadu,
un viņa nedzīvos tik ilgi, lai to spētu aizsargāt.
Tāpēc viņa meklē būvmateriālus.
Pārsteidzoši - viņa spēj panest zariņus, kas ir 20 reižu garāki par pašu,
lai nomaskētu savu bērnistabu.
Mazpamazām čaula tiek pārvērsta
par cietoksni.
Kaut arī viņas te nebūs, lai bērnu aizsargātu,
viņa tam ir nodrošinājusi iespējami labāko dzīves sākumu.
Kad cilvēki dodas pie miera,
dārzā sāk rosīties citas radības.
Daži veic briesmu pilnu ceļu, lai tikai tur nokļūtu.
Olnesējkrupim ir bīstams uzdevums.
Partnere viņam ir uzticējusi abu vērtīgās olas.
Viņa ir aptinusi olas ap tēviņa kājām, lai tās nenokristu.
Mazie tūlīt izšķilsies, tāpēc olas ātri jānogādā ūdenī.
Lai to paveiktu, viņš riskēs ar dzīvību.
Viņš spēj orientēties pat pēc vieglas dārza dīķa smaržas,
bet ceļš vēl nav galā.
Krupji garšo ežiem.
Bet šis kāro pēc kā cita.
Nakts brīnums.
Milzu kailgliemezis.
Karstos, mitros vakaros
tie izlien un demonstrē ārkārtīgi neparastu dabas skatu.
Tas lien pa cita gliemeža atstātajām pēdām.
Un, kad abi satiekas,
tie dejo.
Tad, atlaiduši vaļā zaru,
nolaižas pa gļotu virvi.
Te, drošībā,
tie sāk pāroties.
Pa visu dārzu rodas jaunas dzīvības.
Olnesējkrupis beidzot ir atradis dīķi.
To pašu, kurā piedzima viņš.
Tā kā dabisko ūdenskrātuvju tagad ir maz,
dārza dīķi ir sīko dzīvnieku glābiņš.
Jauns posms sākas arī kāmja dzīvē.
Pievēršanās dzīvei dārzā nepārprotami ir atmaksājusies.
Viņa ir māte septiņiem mazulīšiem.
To acis atvērsies pēc divām nedēļām.
Tikmēr mazie izaugs divreiz lielāki.
Lai tiktu galā, mammai ir kārtīgi jāpaēd.
Tik daudzu mazuļu barošana prasa savu.
Par laimi, dārznieka pūles nes augļus.
Bet ik reizi, dodoties ārā, viņa riskē ar dzīvību.
Labāk iziet pēc iespējas retāk.
Un darīt to, kas kāmjiem padodas vislabāk.
To vaigos vieta ir ēdienam trim maltītēm.
Bet muti platāk atplest nevar.
Līdz vasaras vidum dārzs aug ātri.
Tāpat arī sīkie dzīvnieciņi, kas to ēd.
Tikko izšķīlies,
naktstauriņa kāpurs ir tik mazs, ka varētu izlīst caur adatas aci.
Bet šis kāpurs ir ļoti izsalcis.
Tikai trīs nedēļu laikā tas aug
un izaug
tūkstoš reižu lielāks nekā sākumā.
Tagad, kad dārzs ir pilnbriedā,
kontroli pār to mēģina atgūt cilvēki.
Bet daba prot cīnīties pretī.
Parasti pietiek ar skudrskābes šļācienu.
Ķīmiskos ieročus aizsardzībai izmanto daudzas mazās radības,
bet cilvēkiem ir masu iznīcināšanas ieroči.
Skudrām, kas joprojām gādā pārtiku,
tas ir slaktiņš.
Kaut arī cietušo ir daudz,
šīs skudras savus ievainotos nepametīs.
Aiznesīs tos atpakaļ uz skudru pūzni.
Nebūs viegli atrast ceļu uz mājām.
Un nu, kad zāle ir īsa, tām nav aizsega.
Mājas strazdiem skudras garšo vēl labāk nekā gliemeži.
Šoreiz skudrskābe nelīdzēs.
Strazds to pat gaida.
Tā palīdz kopt spalvas un pasargā no parazītiem.
Tomēr spalvu kārtošana atklātā zālienā ir bīstama.
Skudrām paveicās.
Līdz mājām atlicis vēl pēdējais šķērslis.
Ar svelmainu sauli,
plūstošām smiltīm
un nāvīgi bīstamām skudrlauvām.
Tās rok lamatas un mētā smiltis, lai neļautu upuriem izbēgt.
Kāda drosmīga skudra riskē ar dzīvību sava kritušā biedra dēļ.
Šoreiz to glābt neizdodas.
Bet, pateicoties skudru pašaizliedzībai, vairums tomēr tiek mājās.
Nu jau četras nedēļas veci, kāmīši kļūst nemierīgi.
Pienācis laiks izpētīt dārzu.
Mamma ir parūpējusies, lai viņu ceļojuma sākumam vieta būtu laba.
Maza, zaļa oāze
nemitīgi mainīgā pasaulē.
Tā nav nevainojama,
bet tur ir mājas.
Pārāk bieži mēs dārzā mītošos dzīvniekus uztveram kā kaitēkļus.
Bet apstājieties un ieskatieties ciešāk,
un jūs ieraudzīsiet daudzus mazus brīnumus,
kas mūsu pasaulē cenšas atrast mājas.
Ir viegli aizmirst, kā tas ir - būt mazam.
Bet, ja ir palīdzīga roka,
pat mazākie
var paveikt ko lielu.
Tulkojusi Inguna Puķīte