Планета Земля така захоплива,
що легко не помітити якісь дрібні моменти.
Але придивіться...
і побачите цілий невідкритий ще світ.
Світ, у якому крихітним героям...
і маленьким монстрам...
потрібні неймовірні суперсили...
щоб вижити всупереч неймовірним небезпекам.
Крихітний світ
Нема краще, як удома.
І для польового хом'яка дім тут...
у самому серці європейської сільської місцевості.
Річ у тім...
...що сільська місцевість змінюється.
ТЕКСТ ЧИТАЄ ПОЛ РАДД
Машини наступають...
а тварини відступають.
Більшість такі маленькі, що цього й не помітиш.
Ті, котрим пощастило, опиняються тут.
У наших садках.
Знайоме місце.
Але в меншому масштабі
це світ чудес...
яким керують маленькі створіння.
Для цих крихітних квартирантів у садку є все.
М'якенькі ліжка.
Приватні апартаменти.
Навіть басейн.
Може, воно й схоже на рай.
Але всюди чигає небезпека.
А найгірше, що на цій землі владарюють велетні.
То що ж потрібно, щоб перетворити це місце на дім?
САДОК
Прийшла весна.
І принесла свіжі запаси їжі.
Але де їжа, там точно буде клопіт.
Домашні коти вбивають більше малих ссавців, ніж будь-який інший хижак.
На щастя, білки спритні тілом і духом.
Було б бажання... і горішки... а можливість знайдеться.
А от по мотузці пройти не так легко.
Вона повернеться.
Білки наполегливі.
Звісно, вміння літати допомагає легко дістатися до годівниці.
Вільшанки починають висиджувати яйця рано навесні.
Щоб тато зміг зібрати якнайбільше їжі для зростаючої родини.
Поки мама доглядає виводок, тато дуже зайнятий
годуванням пташенят кожні п'ять хвилин.
Найскладніше – уникати інших птахів.
Вільшанки – найагресивніші птахи в садку.
А цей – один із найсмертоносніших.
Зі своєю швидкістю польоту 50 кілометрів за годину
яструб-перепелятник спеціалізується на малих птахах.
Невдале полювання для одного – дармовий обід для інших.
Для чорних мурашок лише пошук їжі вже означає грандіозну експедицію.
Вони мусять знаходити шлях у густих джунглях...
...і перетинати широкі пустелі.
Удома чекає колонія з 5 000 мешканців.
І спосіб їх прогодувати просто дивовижний.
Вони завели собі ферми тлі.
Проте її не їдять.
А лоскочуть...
щоб змусити випустити медвяну росу...
солодку рідину, яку виділяє тля, коли смокче сік.
Але всередині отари... чаїться вовк.
Бедрики полюють на тлю.
Мурахи контратакують своїми дужими щелепами.
І бризкають мурашиною кислотою.
Та деяких убивць тлі не здолає навіть мурашине військо.
Доведеться їм годуватися деінде.
У дикій природі хом'яки дуже захищають свою територію.
Але спокусливе, розкішне подвір'я їх зближує.
Самець.
Вона не бажає товариства.
Вигляд у них, може, й безневинний, але хом'яки – люті вояки.
Він більший і дужчий...
та його наміри радше наче романтичні.
Ці почуття не взаємні.
Може, іншим разом.
Літо продовжується, і в центрі уваги тепер не їжа, а парування.
Самиця павука-скакуна.
Може, розміром вона й завбільшки з рисове зернятко...
але вона ненажерлива.
Цьому самцеві краще остерігатися. Вона легко може його вбити.
Він мусить довести свою цінність як партнер.
Через танок.
Шафл.
Хвиля.
Крок убік.
Усе треба виконати бездоганно.
Танцюрист із нього не найкращий.
Та принаймні він рухається.
Середина літа. Стає гаряченько.
Хом'як повернувся.
Його наполегливість дає результат.
Самиця облаштувалася,
робить ремонт, щоб перетворити нору на домівку.
У цю пору року садок повний маленьких домогосподарок.
Бджолам-ліпницям треба знайти безпечне місце, щоб вивести потомство.
Для мами-одиначки
зайняти готову мушлю равлика зручніше, ніж будувати щось нове.
Після уважного огляду...
вона відкладає всередині мушлі єдине яйце.
Є лише одна проблема.
Шпаки полюбляють равликів.
Може не пощастити, і станеться неправильна ідентифікація.
На волоску висіло.
Щоб її дитя вижило в цьому садку,
їй доведеться попрацювати над безпекою домівки.
Воно вилупиться лише за рік.
А вона стільки не проживе, щоб його захистити.
Тож вона шукає будматеріали.
Це дивовижно: вона носить палички, у 20 разів більші за себе саму,
щоб прикрити свою дитячу.
Крок за кроком, і мушля перетворюється...
на фортецю.
Хоча її й не буде поряд, щоб захистити своє дитя,
вона забезпечила йому найкращий початок.
Поки люди готуються до сну,
у садку оживає нова група створінь.
Деякі пускаються в ризиковані подорожі, щоб лише туди дістатися.
У жаби-повитухи небезпечна місія.
Партнерка довірила йому дорогоцінні яйця.
Вона обгорнула їх йому довкола ніг, щоб не впустив.
Вони готові вилупитися, тож йому слід мерщій донести їх до води.
І заради цього він ризикуватиме життям.
Він здатний винюхати слабесенький запах декоративного ставка.
Але він ще не дійшов.
Їжаки їдять жаб.
Але цей хоче чогось іншого.
Нічне диво.
Леопардовий слизняк.
Гарячими вологими вечорами
вони виповзають, щоб створити неймовірне видовище.
Він повзе по сліду іншого слизняка.
І коли вони зустрічаються...
то танцюють.
Тоді, відпустивши гілку,
вони спускаються по стрічці слизу.
Подалі від небезпеки...
вони починають паруватися.
По всьому садку зароджуються нові життя.
Самець жаби-повитухи нарешті знайшов ставок.
Той, у якому народився й він сам.
Тепер природних ставків так мало,
що декоративні – запорука виживання крихітних тварин.
Хом'ячиха теж відкриває нову сторінку.
Перехід на садкове життя приніс явний результат.
Вона стала матір'ю семи малюків.
Очі у них будуть закриті перші два тижні.
За цей час малюки подвояться в розмірі.
Щоб за ними встигнути, мамі треба добре харчуватися.
Вигодувати стількох малюків – виснажлива робота.
На щастя, зусилля садівника приносять свої плоди.
Та щоразу, виходячи, вона ризикує життям.
Найкраще робити якомога менше вилазок.
І робити те, що в хом'яків виходить найкраще.
За цими щоками вміститься харчів на три прийоми.
Але рот у неї не безрозмірний.
До середини літа садок уже буяє.
Як і крихітні тваринки, які ним харчуються.
Щойно вилупившись,
личинка гарпії великої така мала, що пролізе крізь вушко голки.
Але це неймовірно голодна гусінь.
Усього за три тижні вона росте...
і росте...
збільшуючись у тисячу разів.
Тепер, коли садок перебуває у прискореному режимі,
люди намагаються відновити власний контроль.
Але природа вміє оборонятися.
Цівка мурашиної кислоти зазвичай допомагає.
Багато малих створінь використовують для самозахисту хімічну зброю.
Але в людей є зброя масового знищення.
Для мурашок, які все ще шукають їжу...
...це різанина.
Попри численні втрати,
ці мурашки своїх не залишають.
Вони занесуть їх аж до колонії.
Знайти шлях додому буде нелегко.
І в низькій траві їм ніде сховатися.
Шпаки полюбляють мурах ще більше, ніж равликів.
На цей раз мурашина кислота лише шкодить.
Шпаку так навіть краще.
Вона корисна для пір'я і захищає від паразитів.
Але чистити пір'ячко на моріжку небезпечно.
Пощастило мурашкам.
Залишилася єдина перешкода, перш ніж вони дійдуть додому.
Палюче сонце.
Сипучі піски.
І смертоносні мурашині леви.
Вони викопують пастки і збурюють пісок, щоб не дати жертвам утекти.
Одна хоробра мурашка ризикує життям заради полеглої товаришки.
На цей раз її не врятувати.
Але завдяки мурашиній самовідданості більшість повертаються додому.
Хом'ячатам уже чотири тижні, і вони стають непосидючими.
Час досліджувати садок.
Мама забезпечила їм гарне місце для початку.
Маленький зелений оазис...
посеред мінливого світу.
Може, він і не бездоганний.
Але це домівка.
Надто часто ми вважаємо тварин у своїй садках просто шкідниками.
Але зупиніться й придивіться краще.
І побачите спільноту маленьких дивовиж,
що намагаються облаштуватися в нашому світі.
Так легко забути, що це таке – бути маленьким.
Але з дружньою допомогою...
Навіть малюки...
можуть досягти висот.
Переклад субтитрів: Наталія Наконечна