‫- NETFLIX מציגה -‬
‫- פרופסור ארתור וולס -‬
‫- מקסיקו' 1963 -‬
‫"בינתיים, יורד אצלנו גשם כבד ברחבי האזור.‬
‫אך יש לנו משבי רוח של 50 או 65 קמ"ש. ‬
‫הראות גרועה, אז נהגים, היזהרו שם בחוץ."‬
‫איך הולך שם?‬
‫כן, אתה יודע.‬
‫אבא שם?‬
‫הוא לא ידבר איתך.‬
‫אתה חושב שזה ישנה משהו אם אני…‬
‫תבואי הביתה?‬ ‫-לא.‬
‫לא.‬
‫אם אכתוב לו.‬
‫אני חולמת פה חלומות רעים.‬
‫אני רק רוצה לעזוב.‬
‫טעיתי, בסדר? לא הייתי צריכה…‬
‫אני רק רוצה שהכול יחזור לקדמותו.‬
‫אני צריך ללכת לעבודה.‬
‫"המעצר הוביל את החוקרים ל…"‬
‫את שם?‬
‫סימונה?‬
‫סימו…‬
‫הלו?‬
‫שלום?‬
‫כולם החוצה.‬
‫זוזו.‬
‫קדימה.‬
‫זוזו.‬
‫תמשיכו לנוע. קדימה.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫גם את.‬
‫- אכסניה -‬
‫אם תרצי להמשיך להישאר,‬ ‫אצטרך תעודה מזהה.‬
‫עברו כבר שבועיים.‬
‫כן. אוקיי, אתה תקבל אותה.‬
‫אמבר, את באה?‬
‫אנחנו לא רוצות לאחר.‬ ‫-אני כבר באה.‬
‫- אכסניה‬ ‫חדרים זולים - נשים בלבד -‬
‫סליחה על הבלגן.‬
‫רק עברנו לבניין.‬
‫אנחנו עדיין משפצים אותו.‬
‫החדר שלך ממש כאן.‬ ‫יש לך נוף טוב מהקומה הזאת.‬
‫לא שקליבלנד כזאת מרשימה.‬
‫מה דעתך עליה?‬
‫ובכן, כן, היא נחמדה.‬
‫אז הגעת לא מזמן.‬
‫עוד כמה נשים גרות פה?‬
‫את השנייה.‬
‫פרייה היא הראשונה.‬ ‫האנגלית שלה לא כל כך טובה.‬
‫מאיפה היא?‬
‫ממקום שלא מדברים בו אנגלית.‬
‫נשים בלבד. אין אורחים אחרי תשע.‬
‫אסור לעשן, בלי חיות מחמד.‬
‫אוקיי.‬
‫הרדיאטור כבוי. ברגע שהוא יידלק,‬ ‫צד אחד חם…‬
‫אוי, סליחה.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אתה בטוח? אני יכולה פשוט…‬
‫נרים את זה.‬
‫אל תדאגי. אני אחליף אותה.‬
‫אז מאיפה את?‬
‫מדרום לכאן.‬
‫כמה רחוק דרומה?‬
‫לא מאוד רחוק.‬
‫יש לך עבודה?‬
‫כן.‬
‫הם משלמים במזומן?‬
‫כן.‬
‫שכר דירה של חודש מראש.‬ ‫-חודש?‬
‫את רוצה את החדר, או לא?‬
‫המפתח נמצא במגירה.‬
‫כל דבר אחר, אני למעלה בקומה העליונה.‬
‫רק תקראי לי.‬
‫תודה.‬
‫"הודעות שמורות.‬
‫היי, מתוקה. זאת אימא.‬
‫סליחה שאני מתקשרת מאוחר.‬
‫את יודעת שאני לא יכולה לישון במיטות האלה.‬
‫תודה על היום. אני יודעת שיש לך תוכניות,‬
‫אבל אני צריכה שתבואי מחר.‬
‫בבקשה תבואי. הביקורים שלך הם הדבר היחיד…"‬
‫את יכולה להישאר עוד קצת?‬
‫בטח.‬
‫סליחה.‬
‫פרייה?‬
‫סליחה, אני אמבר.‬
‫רד אמר שרק שתינו פה.‬
‫רד חרטטן.‬
‫זה צריך להיות תפר כפול.‬ ‫-אוקיי. אני מצטערת, אדוני.‬
‫גם המכפלת הזאת לא טובה.‬ ‫-כן, אני מצטערת.‬
‫זה לא יקרה שוב.‬ ‫-תזדרזי.‬
‫את צריכה לעשות כפליים.‬ ‫-כן.‬
‫תגבירי את הקצב.‬ ‫-כן, אדוני. סליחה. תודה.‬
‫"הוא מוסיף שהפשיטות מכוונות על העובדים‬
‫אך לא על בעלי העסק‬ ‫שגם ביצעו פשע בכך שהעסיקו…"‬
‫בחייך. הגענו להסכמה.‬
‫אבל למה? תוכל ליידע אותי?‬
‫כן.‬
‫בסדר.‬
‫ביי.‬
‫ובכן, כמה עולה תעודת הזהות?‬
‫המחיר עלה ל-3,000.‬ ‫-שלושה?‬
‫בחייך, אמרת שזה אלף.‬ ‫-אני יודעת,‬
‫אבל הבחור הזה מניאק. אני מצטערת.‬ ‫-למה?‬
‫מקום הלידה. אם זה אוהיו, זה עדיין אלף.‬
‫לא, זה חייב להיות טקסס.‬ ‫-למה את לא יכולה להיות מאוהיו?‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-אז זה יעלה לך יותר.‬
‫אני מצטערת.‬
‫אל תדאגי. את תחשבי על משהו.‬
‫הטקסנים בעלי תושייה.‬
‫תהיי נחמדה כשנצא לשם.‬
‫אני מנסה אבל אני לא מכירה אותה.‬
‫בקושי הכרת את אימא שלה!‬
‫כל עוד ש… את יודעת, תהיי נחמדה.‬ ‫-אני אשתדל.‬
‫קרלוס? ארוחת ערב.‬
‫אני יכולה לעזור?‬ ‫-לא, זה בסדר.‬
‫אני מקווה שאת אוהבת קציץ בשר.‬
‫כן. זה מריח נהדר.‬
‫תודה שהזמנת אותי.‬
‫בטח. טוב לפגוש אותך סוף סוף.‬
‫תודה.‬
‫אתה בטח קרלוס.‬
‫מה?‬ ‫-אה, אנחנו לא…‬
‫קרלוס לא רגיל לדבר ספרדית.‬
‫אני מצטערת.‬
‫קרלוס, אימא של אמבר הייתה בת דודה שלי.‬
‫זה אומר שאמבר בת דודה שלך מדרגה שנייה.‬
‫את מוכנה ליום שישי?‬
‫כן.‬
‫כן, תודה רבה.‬
‫אני לא מבטיח כלום, אבל כן המלצתי עלייך.‬
‫אל תשכחי להביא תעודה מזהה.‬ ‫הם הדגישו את זה.‬
‫אז מה דעתך על העיר, אמבר?‬
‫כלומר, היא נחמדה.‬
‫רק קצת קר.‬ ‫-קפוא.‬
‫אני צריך לגרוב כאן שני זוגות גרביים.‬
‫את יודעת, את צריכה לקנות מעיל טוב.‬
‫סילביה, אין לנו משהו שנוכל לתת לה?‬
‫לא. זה בסדר. אני יכול לקנות…‬
‫לא, זה בסדר. יש לי…‬
‫יש לי מעיל ישן בארון.‬
‫טוב,‬
‫תודה.‬
‫אז בטו אומר שלא למדת בקולג'.‬
‫טוב, כן התכוונתי אבל אז אימא חלתה.‬
‫אני אירשם ללימודי ערב‬ ‫כדי ללמוד מנהל עסקים.‬
‫עשית דבר נהדר, נשארת לצידה כשהייתה חולה.‬
‫טוב, היא הייתה צריכה אותי.‬
‫עצרת את החיים שלך כל השנים האלה,‬
‫לא הרבה אנשים היו עושים את זה.‬
‫אתה מקשיב, קרלוס?‬
‫איבדת משהו?‬
‫היי.‬
‫לא. היה רעש.‬
‫המרתף פרטי.‬
‫סליחה. האמת שאני צריכה לדבר איתך על משהו.‬
‫תראי, כבר מאוחר.‬ ‫אני צריך לסיים, אז בואי נדבר מחר.‬
‫גם חדר העבודה פרטי.‬
‫אני צריכה לדבר איתך על הפיקדון שלי.‬ ‫-למה?‬
‫אני ממש מצטערת, אבל אני צריכה אותו בחזרה.‬
‫משהו צץ. אתה יכול לשמור‬ ‫את הכסף על אתמול והיום.‬
‫רק עברת לגור פה.‬
‫אני יודעת, רד. בבקשה, אני צריכה את הכסף.‬
‫כבר בזבזתי אותו.‬
‫מה?‬ ‫-שיפוצים, כלים, חומרים.‬
‫זה נעשה. אני מצטער.‬
‫היי, את בסדר?‬
‫פרייה?‬
‫"בהמשך, נגלה‬
‫מה באמת קרה לארבעת המטיילים‬
‫שנעדרו בערבה השוודית."‬
‫תמיד היה לך שיער כל כך יפה.‬
‫לא נתת לי לצאת מהבית‬ ‫עד שהברשת אותו מאה פעם.‬
‫ואת לא שמחה שעשיתי את זה?‬
‫כן.‬
‫את בטוחה שאת שמחה להישאר?‬
‫ברור.‬
‫את כל כך אדיבה, אמבר.‬
‫מה זה שם בפינה?‬
‫מה את רוצה?‬
‫אני יכולה לקבל משכורת מראש?‬
‫את יודעת כמה בנות‬ ‫יהרגו בשביל העבודה הזו? ואת מבקשת מקדמה?‬
‫מה אם אעשה משמרות כפולות?‬ ‫-את נעשית יותר איטית בכל יום.‬
‫יש לך מזל שאת עדיין מועסקת.‬ ‫-אני מצטערת.‬
‫אני אעבוד מהר יותר.‬
‫רק הגעת הנה, ואת לא מפסיקה להגיד את זה.‬
‫אני יודעת, אבל אני מבטיחה. אני מצטערת.‬
‫אולי אעביר אותך לאריזה.‬
‫אני לא אמור לעשות את זה, אבל רק להיום.‬
‫ותחזרי מחר ותוכיחי לי‬ ‫שאת טובה בשביל התפקיד הזה.‬
‫אוקיי.‬ ‫-אוקיי?‬
‫מה דעתך על תודה?‬
‫אמבר.‬
‫למה את צריכה את התעודה המזהה כ"כ מהר?‬
‫מה כל כך חשוב ביום שישי?‬
‫יש לי ריאיון עבודה.‬
‫אז קחי את התעודה הארורה‬ ‫שאומרת שנולדת באוהיו.‬
‫את יכולה פשוט להגיד‬ ‫שטקסס הייתה טעות בטופס או משהו.‬
‫אני לא יכולה.‬ ‫-למה לא?‬
‫זה מורכב.‬ ‫-אז תסבירי.‬
‫דוד שלי.‬
‫התקשרתי אליו וביקשתי עבודה,‬
‫הוא אמר שלא יוכל לעזור‬ ‫כי אני לא אזרחית ארה"ב,‬
‫ושיקרתי ואמרתי שנולדתי…‬
‫בטקסס!‬
‫אימא התגוררה בטקסס.‬
‫וכעת אני תקועה.‬
‫לא רציתי לבוא הנה ככה. אבל אימא חלתה,‬
‫ואז היא הרגישה יותר טוב, ועשיתי תוכניות.‬
‫אבל אז המצב שוב החמיר‬
‫והייתי חייבת להישאר.‬
‫הוקל לי כשהכול נגמר.‬
‫סוף סוף יכולתי לעזוב ולהתחיל מחדש.‬
‫את יודעת, אנשים תמיד אמרו לי‬ ‫שיש לי עין לאופנה.‬
‫כישרון לראות מי אנשים באמת רוצים להיות.‬
‫הגענו הנה וחשבתי שאפתח חנות‬ ‫או שאולי אבנה אתר אינטרנט.‬
‫חמש שנים לאחר מכן,‬
‫ואני עדיין עובדת באותה עבודה מחורבנת.‬
‫אנחנו יותר מדי אדיבות.‬
‫איזו עוד סיבה יש לכך‬ ‫שאני עדיין גרה עם כמה מבני משפחתי?‬
‫עליי להכריח אותם לעבוד בשבילי.‬
‫אני אוהבת אותם,‬ ‫אבל החיים יהיו הרבה יותר קלים בלעדיהם.‬
‫תקשיבי, ברור שהאלכוהול מדבר,‬
‫אבל מה דעתך שאלווה לך את השאר?‬
‫מה?‬ ‫-תהיה לך עבודה בקרוב.‬
‫תוכלי להחזיר לי.‬
‫ואז אולי תוכלי‬ ‫להלוות לי כסף להתחיל עסק משלי.‬
‫אלוהים.‬
‫קינסי, את רצינית?‬
‫כן! אני רצינית.‬
‫מתי תוכלי לדאוג שזה יקרה?‬ ‫-ברגע שתביאי לי את הכסף.‬
‫מה את עושה?‬
‫קחי את זה לבחור שלך ותשיגי לי מסמכים.‬
‫את בטוחה?‬
‫כן.‬
‫שלום?‬
‫מה את עושה?‬
‫סליחה.‬ ‫-מי זאת?‬
‫לא יודעת. היא הפחידה אותי.‬
‫היי. אני אמבר.‬
‫מריה.‬
‫פטרה.‬ ‫-אתן גרות פה?‬
‫בינתיים. רוצה לשתות?‬
‫לא, תודה. שתיתי הרבה הערב.‬
‫אם אשתה עוד אחת,‬
‫אני לא חושבת שאגיע לעבודה מחר.‬
‫במה אתן עובדות?‬
‫כן, זה עולם קשוח.‬
‫כן. הרבה יותר טוב כאן.‬
‫נכון. לפחות שכר הדירה זול.‬
‫זה זול כי זה מחורבן.‬
‫בטח.‬
‫סיגריה?‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫ערב טוב, גבירותיי.‬
‫אתן מוכנות לעלות?‬
‫בואי נלך.‬
‫חשבתי שאמרת שהמקום הזה הוא לנשים בלבד.‬
‫היה איזה בחור למטה.‬
‫אה, זה רק בקר.‬ ‫הוא אחי. זה רק אני והוא, אל תדאגי.‬
‫כפי שיבוצע‬‫ במהלך טקס ההקרבה.‬
‫ואז תתנו‬‫ לה ‬‫קשישים, נשים, ילדים.‬
‫בתמורה, תקבלו את הברכות…‬
‫אנחנו לא יודעים‬ ‫כיצד זה התחיל או איך זה הסתיים.‬
‫- טקסים מוקדמים -‬
‫- ארתור ומרי וולס, טנוצ'טיטלאן -‬
‫בהצלחה.‬
‫קדימה.‬
‫בסדר, בואו.‬
‫קדימה.‬
‫היי, זו קינסי. מבאס שפספסתם אותי,‬
‫אבל תשאירו הודעה ואחזור אליכם בהקדם. ביי.‬
‫ראית את קינסי?‬ ‫-היא התפטרה הבוקר.‬
‫קיבלתי רק מסרון. היא אפילו לא טרחה להתקשר.‬
‫יש לך את הכתובת שלה?‬ ‫-אני לא יכול לתת לך אותה.‬
‫בחייך. אני צריכה אותה.‬ ‫-למה?‬
‫אני פשוט ממש צריכה אותה.‬ ‫-זה נגד מדיניות החברה.‬
‫מדיניות החברה?‬ ‫איזו מדיניות חברה? זה רק אתה.‬
‫את לא שווה את הטרחה.‬
‫את מפוטרת.‬ ‫-לא. היי, חכה.‬
‫היי, קינסי, זאת אמבר.‬
‫תחזרי אליי.‬
‫היי, זו קינסי.‬
‫מבאס שפספסתם אותי,‬ ‫אבל תשאירו הודעה ואחזור…‬
‫הצילו!‬
‫פרייה?‬
‫שיט!‬
‫אני מצטערת.‬ ‫-מה… לעזאזל.‬
‫מה קרה?‬
‫ראית את פרייה?‬
‫היא עזבה.‬
‫מה? מתי?‬
‫לפני כמה ימים.‬
‫אנשים באים והולכים מכאן כל הזמן.‬
‫אני מצטערת. אני צריכה…‬ ‫-רציתי לדבר איתך על הפיקדון.‬
‫עם הבנות החדשות כאן, זה קצת יותר קל.‬
‫אז אוכל להחזיר לך אותו.‬ ‫-טוב, עכשיו?‬
‫לא, אין עליי מזומן ברגע זה.‬
‫מחר.‬
‫אוקיי. תודה. אני מצטערת.‬
‫היי, בק, אתה בסדר?‬
‫"הודעות שמורות.‬
‫היי, מתוקה. זאת אימא.‬
‫סליחה שאני מתקשרת מאוחר.‬
‫את יודעת שאני לא יכולה לישון במיטות האלה.‬
‫תודה על היום. אני יודעת שיש לך תוכניות,‬
‫אבל אני צריכה שתבואי מחר.‬
‫בבקשה…"‬
‫אמבר.‬
‫לא.‬
‫בבקשה, לא.‬
‫בבקשה, מרי, לא.‬
‫אני חייבת להכין אותך,‬
‫אחרת ארתור יפגע בשתינו.‬
‫בואי הנה!‬
‫תפסיקי!‬
‫בואי הנה.‬
‫תזדרזי! מספיק!‬
‫היי!‬
‫את תעשי מה שאני אגיד.‬
‫לא, מרי. לא.‬
‫בבקשה, מרי.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה, מרי.‬
‫מרי, בבקשה.‬
‫אל תקשיבי לארתור.‬
‫בבקשה, תני לי ללכת.‬
‫נו כבר.‬
‫ת‬‫ענה.‬
‫אמבר?‬ ‫-בטו?‬
‫עכשיו אמצע הלילה. את בסדר?‬
‫בטו, אתה יכול לבוא לאסוף אותי?‬ ‫אני בשדרות רקולטה 1521. בבקשה.‬
‫בבקשה, בטו. אני לא יכולה להישאר פה.‬
‫אנחנו מחוץ לעיר, בודקים קולג' בשביל קרלוס.‬
‫אם את בצרות, תתקשרי למשטרה.‬
‫לא, אני לא יכולה להתקשר למשטרה.‬
‫למה לא?‬ ‫-כי…‬
‫כי לא נולדתי בטקסס, בטו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫הגעתי הנה אחרי שאימא מתה.‬
‫אמבר.‬
‫אני כל כך מצטערת.‬ ‫אני אפצה אותך, אבל אני ממש זקוקה לעזרתך.‬
‫אתה יכול להעביר לי כסף?‬
‫בבקשה, אני מבטיחה שאחזיר לך.‬
‫אני מצטער.‬
‫העניין הוא שאפילו לא נפגשנו עד עכשיו.‬
‫תראי, אבוא לבקר אותך ברגע שאוכל.‬
‫רק תנסי להימנע מצרות עד אז.‬
‫רד?‬
‫רד, אני צריכה את…‬
‫איפה רד?‬
‫הוא אמר שהוא יחזיר את הפיקדון שלי.‬
‫אני אשלח אותו למטה כשיחזור.‬
‫- פרטי -‬
‫- אכסניה -‬
‫אני אשלם את השאר מחר.‬ ‫-פשוט לכי מפה, אוקיי?‬
‫בחייך.‬
‫חכי. היי, לאן את הולכת?‬
‫בתחנה הזאת יש לרדת מקרון שמונה.‬
‫התחנה הבאה, ווסטפורט.‬
‫לעזאזל.‬
‫"צוות 444 עוקב אחר‬
‫הסערה הגדולה הזאת כל היום.‬
‫אנו כאן הערב כדי לעדכן אתכם כמה זמן השלג…"‬
‫תודה. סליחה, אני יכולה לקבל עוד כוס?‬
‫הבאת את הפיקדון שלי?‬
‫שלום גם לך.‬
‫סליחה, היי.‬
‫לא, הייתי בחוץ.‬
‫הכסף בבית.‬
‫נשמעת נסערת, אז הגעתי ישר הנה.‬
‫טוב. אתה יכול להביא אותו?‬
‫את רוצה שאסע עד לצד השני של העיר,‬
‫לאסוף את הכסף ולהביא אותו הנה?‬
‫אני לא יכולה לחזור לבית.‬ ‫-למה?‬
‫גם אני לא רוצה להחזיר אותך.‬
‫בקר ואני‬
‫לא הגענו להסכמה בנוגע להחזר שלך.‬
‫אני מצטערת.‬
‫זה בסדר.‬
‫בקר לא כל כך מאוזן,‬
‫אבל הוא טיפל בי כשהיינו ילדים.‬
‫אבא שלנו,‬
‫היה לי קשה איתו.‬
‫בקר הגן עליי.‬
‫אבל עכשיו הוא חולה.‬
‫ומבחינתי,‬
‫הוא דאג לי…‬
‫עכשיו תורי.‬
‫את מבינה אותי?‬
‫בואי. נלך להביא את הכסף שלך.‬
‫הכסף בחדר שלך.‬
‫מה אמרתי לכן על עישון בטרקלין?‬
‫לא עישנו.‬
‫אמבר, בואי לשתות.‬
‫לא, אני לא נשארת. תודה.‬
‫בואי תעזרי לי.‬
‫רד, איפה לשים את היין?‬
‫לא משנה. אני כבר בא.‬
‫את בטוחה שאת לא רוצה לשתות משהו?‬
‫איפה הכסף שלי?‬
‫את בטוחה?‬
‫איפה הכסף שלי, רד?‬
‫איך שאת רוצה.‬
‫אני יודע שהבית הזה די מוזר.‬
‫אבא שלי נהג לחפש ולאסוף דברים מוזרים.‬
‫הוא היה מטורף אמיתי. הרג את אימא שלנו.‬
‫אני רוצה ללכת עכשיו.‬ ‫-בואי הנה, בחייך.‬
‫זה יחמם אותך.‬
‫זוז לי מהדרך.‬
‫הלוואי שלא היית מתקשרת אליי.‬
‫התכוונתי לעזור לך.‬ ‫-זוז.‬
‫אני מקווה שאת יודעת שהחלק הזה נכון.‬
‫אם לא היית עוזבת, הייתי נותן לך את הכסף.‬
‫היית יוצאת מפה.‬ ‫-רד.‬
‫אבל בקר…‬
‫הוא צריך אותך.‬
‫לך תזדיין.‬
‫תני לי להקל עלייך כמה שאני יכול.‬ ‫את צריכה לשתות את זה.‬
‫בק, אני מטפל בזה.‬ ‫-שקט.‬
‫בק, אני…‬ ‫-סתום את הפה המזוין שלך.‬
‫תני לי ללמד אותך משהו.‬
‫תפתחי את הפה.‬
‫תפתחי‬
‫את הפה.‬
‫לא.‬
‫בבקשה אל תנסי לעזוב.‬
‫הוא יחמיר את המצב.‬
‫אנחנו יכולות להיכנס, בבקשה?‬
‫אתן לבד?‬ ‫-כן.‬
‫בקר?‬ ‫-כן.‬
‫אנחנו צריכות להישאר יחד.‬
‫אתן רוצות להילחם בו?‬ ‫-לא. הוא יהרוג אותנו.‬
‫הוא שונה. עלינו לעזוב.‬ ‫-עכשיו?‬
‫לא, הוא למטה, תמיד ליד דלת המרתף.‬
‫צריך לחכות.‬
‫אבל ביום הוא ישן.‬
‫נראה לכן‬‫ שהם מחזיקים נשים במרתף‬‫?‬
‫אני לא יודעת. אני לא רוצה לגלות.‬
‫משהו לא בסדר במקום הזה.‬
‫מה ראית?‬
‫אני כל הזמן חולמת על הבית שלי.‬
‫הבן שלי שם.‬
‫אבל הוא השתנה, משהו שונה.‬
‫אני אוהבת אותו ככה.‬
‫אני לא יכולה לעזוב אותו.‬
‫אז אני מחזיקה אותו.‬
‫אני מחזיקה אותו חזק, לא עוזבת.‬
‫ואז אני רואה מן קופסה.‬
‫קופסה מאבן?‬
‫אני רואה אותה אפילו כשאני ערה.‬
‫גם אני ראיתי אותה.‬ ‫-לא.‬
‫אני חושבת שהקופסה פה.‬
‫איפה?‬
‫במרתף.‬
‫אני רוצה לחזור הביתה.‬
‫גם את שומעת את זה?‬
‫כן.‬
‫כל הלילה, אותו הדבר.‬
‫נשים בוכות.‬
‫הן מתות.‬
‫אמבר.‬
‫תישארי עוד קצת.‬
‫אמבר.‬
‫אמבר?‬ ‫-בואי הנה.‬
‫אמבר, תתעוררי!‬
‫לא, פטרה!‬ ‫-קומי!‬
‫בק!‬ ‫-לא!‬
‫לך.‬
‫למה אני צריך…‬ ‫-עכשיו!‬
‫היי, גבר. קצת מוקדם לבוא הנה.‬
‫סליחה על ההפרעה, אבל אני מחפש מישהי.‬
‫שמה אמבר קרוז.‬
‫מצטער, לא מכיר.‬ ‫-היא 1,70 מטר, שיער חום ארוך.‬
‫היא אמרה שהיא גרה כאן.‬ ‫-עדיין לא מכיר.‬
‫אני מצטער. אני יודע שמוקדם, אבל…‬
‫בטו!‬ ‫כמו שאמרתי, לא ראיתי אותה.‬
‫היא בצרה. אולי היא לא משתמשת בשם אמיתי.‬
‫אם היא שיקרה בנוגע לזה,‬ ‫אולי היא שיקרה גם בנוגע למקום שהותה.‬
‫כן, אני רק רוצה להיות בטוח.‬
‫בטו!‬ ‫-גבר.‬
‫היא לא כאן.‬
‫זה המעיל שלה.‬
‫על מה לעזאזל אתה מדבר?‬ ‫-בטו!‬
‫זה המעיל שלה. אשתי נתנה…‬
‫גבר, תירגע!‬ ‫-אל תקרא לי גבר!‬
‫בטו, תעזור לי!‬
‫אמבר!‬
‫-בטו, למעלה! קומה שלישית!‬
‫בטו!‬
‫בקר!‬
‫בטו!‬
‫אמבר!‬
‫בקר?‬
‫איפה את‬‫?‬ ‫-בטו!‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫תתרחקי.‬
‫בטו, תיזהר, יש עוד בחור.‬
‫תפסיק!‬
‫תעזוב אותו!‬
‫בן זונה!‬
‫אלוהים, בק. תראה מה עשית.‬
‫תכין אותה.‬
‫למעלה.‬
‫עכשיו.‬
‫לא.‬ ‫-היא מוכנה. תירגע, בנאדם.‬
‫היא הבאה בתור.‬
‫זה יותר מדי בפעם אחת, בק.‬
‫אתה לא…‬
‫מה תעשו לנו?‬
‫אתם תהרגו אותנו?‬
‫ברור שכן.‬ ‫-שקט.‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫אני מנסה לעזור לאחי.‬
‫ככה?‬
‫הוא חולה.‬
‫לא ראית אותו אחרי, יש הטבות. תאמיני לי.‬
‫עברנו חזרה הביתה כי לא יכולנו לממן‬ ‫את החשבונות הרפואיים של בק.‬
‫הוא לא הרגיש כל כך טוב.‬
‫רציתי לשכנע את הזקן‬ ‫שייתן לנו להישאר לזמן מה.‬
‫ואז ראינו מה הוא עשה…‬
‫לבנות האלה.‬
‫הוא הכריח את אימא לעזור לו,‬ ‫ואז הוא הרג גם אותה.‬
‫מרי?‬
‫כן.‬
‫עשינו טובה לעולם כשנפטרנו מאבא שלנו.‬
‫רציתי לעזוב מייד אחרי כן,‬
‫אבל בק אמר שנוכל לשפץ את הבית.‬
‫אבל בדיוק כמו אבא,‬
‫הוא התחיל לבלות יותר זמן עם הקופסה הארורה.‬
‫הוא חושב שהיא בחרה בו.‬
‫ואז הוא התחיל להשתפר.‬
‫בק אומר שהוא צריך רק‬
‫עוד כמה מנות, ואז נוכל להפסיק את כל זה.‬
‫מנות של מה?‬
‫כמה, רד?‬
‫כמה נשים?‬ ‫-הוא אחי המזוין.‬
‫אוקיי.‬
‫אתה צריך לצאת מכאן.‬
‫אנחנו סיימנו.‬
‫רד.‬
‫היי.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫קדימה, תסתכל עליי.‬
‫בוא נסתלק מכאן.‬
‫אני מצטער, ילדה.‬
‫רד.‬
‫היא כמעט מוכנה. רק צריך…‬ ‫-היא הבאה בתור.‬
‫אל תאבקי.‬
‫האחרונה נאבקה.‬
‫תפסיק.‬
‫רד, הצילו! לא!‬
‫רד!‬
‫לא!‬
‫תשיג עזרה!‬
‫תשיג עזרה.‬
‫בבקשה!‬
‫אלוהים.‬
‫תפסיק.‬
‫מה לעזאזל?‬
‫תפסיק, הצילו!‬
‫תפסיק!‬
‫הצילו!‬
‫בבקשה.‬
‫חכה, בבקשה.‬
‫שקט.‬
‫אלוהים.‬
‫לא.‬
‫לא!‬
‫תפסיק!‬
‫בקר, תפסיק.‬
‫אלוהים.‬
‫בקר, היי.‬
‫בבקשה.‬
‫בבקשה תפסיק.‬
‫נו כבר.‬
‫בקר. היי.‬
‫בקר.‬
‫בבקשה, תן לי ללכת.‬
‫קדימה.‬
‫לא. ‬
‫בבקשה, לא.‬
‫בקר, בבקשה.‬
‫תפסיק בבקשה!‬
‫את צריכה להעריך את מעמדך.‬
‫לא.‬
‫נו כבר.‬
‫אמבר?‬ ‫-בטו?‬
‫אמבר. זה בטו.‬‫ חכי.‬ ‫-בטו.‬
‫בואי.‬
‫את בסדר?‬ ‫-כן.‬
‫קדימה. מהר.‬
‫תעזרי לי!‬
‫תעזרי לי.‬
‫ביחד.‬
‫עוד פעם.‬
‫בטו?‬
‫בטו.‬
‫תמיד היה לך שיער כל כך יפה.‬
‫לא נתת לי לצאת מהבית‬ ‫עד שהברשת אותו מאה פעם.‬
‫ואת לא שמחה שעשיתי את זה?‬
‫כן.‬
‫את יכולה להישאר עוד קצת?‬
‫בבקשה תישארי.‬
‫תישארי איתי.‬
‫אני לא רוצה שתלכי.‬
‫אני צריכה שתישארי איתי.‬
‫את יכולה להישאר עוד קצת?‬
‫תישארי עוד קצת?‬
‫לא.‬
‫אני לא יכולה להישאר פה.‬
‫אני צריכה אותך.‬
‫בבקשה, אימא, אני חייבת ללכת.‬ ‫-את כל כך אדיבה.‬
‫את כל כך אדיבה.‬ ‫-לא.‬
‫את צריכה להישאר, מתוקה.‬
‫לא.‬
‫תישארי עוד קצת.‬ ‫-לא.‬
‫אני לא יכולה לעשות את זה שוב.‬ ‫-אל תזוזי.‬
‫לא.‬
‫אל תזוזי.‬
‫לא.‬
‫תעזבי אותי!‬
‫שקט.‬
‫מה קרה?‬
‫לך תבדוק.‬ ‫-למה?‬
‫משהו השתנה.‬
‫תפתח.‬
‫למה? מה קרה?‬ ‫-פשוט תפתח.‬
‫כלום.‬
‫לעזאזל!‬
‫לא, חכה!‬
‫בואי.‬
‫תפסיק!‬
‫בן זונה.‬
‫בבקשה.‬
‫לא התכוונתי.‬
‫בבקשה אל תעשי את זה.‬
‫אמבר.‬
‫בק.‬
‫- מבוסס על הרומן של אדם נוויל -‬
‫תרגום כתוביות: שלומית בכר‬