Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Înainte să spui ceva, sunt doar fratele tău vitreg.
Ce-a fost asta? De ce începi o discuție așa?
Fiindcă îmi vei cere bani.
Când întreb: "De ce să-ți dau bani?", spui mereu: "Fiindcă sunt fratele tău."
Nu subliniez niciodată că îmi ești frate vitreg. Dar cu ce se întâmplă...
Bună, Paxton! Îți mai zvâcnește capul?
- Întreb fiindcă am citit un articol. - Totul e sub control.
Cum mai merge cu... sculpturile în ciment?
Tocmai a vândut una cu 50 000 de dolari.
O cascadă înghețată. E potrivită pentru timpurile astea.
- Cum e potrivită? - Știi ce? Nu contează.
De fapt, am sunat să văd ce faceți. Am auzit că e rău la New York.
E rău. Au anulat NBA-ul.
Am auzit că Londra e închisă complet.
- Sunt în șomaj tehnic, apropo. - Minunat!
Acum, viața mea chiar nu mai are niciun scop.
- Ce mai face Linda? - Da, e pe undeva prin casă.
- E vreo problemă? - E vreo problemă? Să mă gândesc.
O minciună convenabilă ca să evit disecarea vieții noastre sau adevărul?
Bine. O minciună convenabilă.
- Nu e nicio problemă. Suntem bine. - Îi spui că o s-o sun pe Skype?
- David, mi-am vândut motocicleta. - Ce-ai făcut?
Da, am un cumpărător. Îmi dă banii când ieșim
din închisoarea asta psihologică nenorocită.
Dogoarea nenorocită a singurătății, apăsarea izolării,
până nu-ți mai deosebești corpul de mobilier.
Nu poți să ambalezi motorul și să pleci.
Vă fac să înțelegeți în ce dispoziție sunt?
Ți-ai vândut motocicleta? Motocicleta e una cu tine.
Da. M-am vândut. Mi-am vândut fostul suflet.
Îmi părea rău pentru motocicletă.
Merita pe cineva care poate s-o pună în evidență.
Cineva care încă încalcă afurisitele de reguli.
Deci tu și Linda v-ați certat?
Linda spunea că avea de gând să pună capăt chestiei noastre,
relației noastre sau ce a fost asta,
fiindcă ne-am îndepărtat, adică ea a urcat, iar eu am coborât.
Avea de gând să-i pună capăt înainte să se anunțe carantina.
... stropi de salivă, fiindcă urlam.
Am spus niște lucruri, a spus și ea,
iar acum suntem blocați împreună cu vorbele aruncate
care răsună prin casă ca niște clopote.
Două săptămâni suntem izolați împreună.
În fine. Sincer să fiu, simțeam nevoia să aud vocea cuiva.
- Și ne-ai ales pe noi? - Da. De ce nu?
Ce s-a întâmplat cu Mike?
Nu. Nu mai vorbesc cu Mike. A depășit... Mi-a venit comanda!
A depășit o limită importantă când a spus că virusul a apărut
fiindcă evreii au eliberat în secret ADN de extratereștri
în sistemul de aspersoare al unei stațiuni de golf din China.
Ți-a venit mâncarea, așa că te lăsăm.
- Nu e mâncare, e un sendviș. - Ține-te tare, frate.
- Frate vitreg. - Spune-i Lindei că o sun.
Da, îi las un bilet. Ca să exacerbez situația ciudată.
Realitatea dezolantă a luptei cu coronavirusul.
De la Roundhay Park din Leeds, una dintre cele mai mari din Europa,
până la Piața Trafalgar din Londra, de obicei aglomerată.
Dovada distanțării sociale în acțiune.
În această perioadă extrem de importantă, prim-ministrul Johnson,
infectat și el, dar...
- Maria, bună! Totul e bine? - Da. Totul e minunat.
Nu cedăm. Tocmai am vorbit cu Paxton.
Da, am auzit. O parte. Mi-am pus o pernă pe cap.
Zicea că ai avut simptome.
Mi-a trecut, cred. Sper. Nu știu.
Smoothie verde. Trebuie să-mi trimiți rețeta.
Nu e o rețetă, e doar o acțiune.
Pui chestiile verzi și apeși pe butonul de pornire.
Cum e relația cu Paxton? Totul e bine?
Știi că nu e totul bine.
Nu numai că nu e totul bine. Nimic nu e bine.
Niciodată nu e bine. Nici măcar numele lui.
Așa spune el, că până și numele lui e fatidic.
Asta e starea lui în ultima vreme.
- S-a schimbat foarte mult. - Toți ne schimbăm.
Tu ai evoluat. El a suferit o mutație. Are nevoie de ajutor. Am citit...
A zis că orice bărbat de peste 35 de ani care merge cu autobuzul e un ratat.
Merge zilnic cu autobuzul. Sau mergea. Ca să se tortureze.
Niciun bărbat nu e pe deplin conștient.
Am auzit că își vinde motocicleta. E un pas important.
Da. Am fost de acord că are nevoie de timp.
Cu banii de pe motocicletă, vrea să plece în Kazahstan să reflecteze.
De ce în Kazahstan?
Am fost acolo împreună acum zece ani.
Acum zece ani? O veșnicie.
În fine, acum e blocat aici, la fel, și eu.
- Linda, mai e cineva? - Nu, doar noi doi.
Vreau să spun alt bărbat.
- Nu. - O femeie?
- Poftim? - Speculam și eu.
Mă gândeam la seara din Londra, când noi două am depășit limita.
- Am fumat iarbă și eram curioase. - Amândouă am avut orgasm, Linda.
- Apelurile astea nu sunt chiar sigure. - Mă gândesc uneori la seara aia.
- Da? - Da. Tu, nu?
Am avut toată ziua discuții pe Skype și pe Zoom.
Biroul e închis. Chiar trebuie să dorm.
- Bine, pa! - Pa!
- Te iubesc. - Poftim?
Doamne!
Paxton, pleci undeva?
Unde să mă duc?
De ce e furtunul în țeava de eșapament?
Voiam să-mi fac un selfie.
Un coleg m-a întrebat cum fac față carantinei.
Voiam să-i trimit ca răspuns o poză cu furtunul băgat în cască.
Mi s-a părut amuzant. O expresie comică a disperării.
Chiar voiai să-ți faci selfie?
- Da, aveam telefonul în mână. - Nu voiai să pornești motorul?
Unde să mă duc? Nu pot să mă duc nicăieri.
Am venit aici și am simțit mirosul garajului și al motocicletei.
Acest miros... m-a întristat.
Raftul e plin de ulei. O să te murdărești pe fund.
- Dumnezeule, ce zi! - Proastă?
Nu, doar muncă. Am primit o veste proastă. Un nimic pe lângă... tot.
Chiar voiam să-mi fac un selfie, apropo.
"Ca să știi", "dacă îți făceai griji."
Era doar un mic joc.
Sau o repetiție.
Te rog să nu crezi că urmăresc ceva.
M-a sunat Maria și mi-a zis că mă iubește.
- Poftim? - Știu.
Ies la iveală secrete peste tot. Ai cheia să intri?
- Nu. - Îți las ușa deschisă.
Ce s-a întâmplat?
Tu te joci cu furtunul și eșapamentul și ne prefacem că totul e normal.
Nu sunt normal în ultima vreme, știu.
N-am dormit deloc.
N-am fost niciodată normal, dar...
Mă mândream cu asta. Acum doar...
- Doar ce? - Nu știu.
Sunt extrem de conștient de neplăcerile pe care le provoacă.
Felul în care analizez fiecare grăunte de nisip. Fiecare cuvânt.
Izolarea înrăutățește totul.
Trebuie să trecem prin asta separat.
Suntem împreună fiindcă stăm în aceeași casă.
Putem să ne ocolim până suntem liberi...
- Ce este? - Nimic.
Noapte bună! E o bucată de beteală de Crăciun.
E acolo de la Crăciun.
Psihologul meu spune să încerc s-o tolerez. S-o folosesc ca test.
Până acum am suportat-o, ca dovadă că am progresat.
Dă-l dracu' de progres! De ce n-o dai jos?
- Nu. Psihologul meu spune... - Trage-i-o! Paxton...
- Tu era cât pe ce să i-o tragi. - Maturizează-te! Dă-o jos!
Dacă te deranjează, dă-o jos! Crăciunul nu e o amintire grozavă.
Crăciunul nu e o amintire grozavă, de acord.
- Începutul sfârșitului pentru noi. - Pentru mine, a fost cu mult înainte.
Scuze.
De ce cred oamenii că sinceritatea e bună?
Cum faci cu ședințele de terapie?
Le fac pe Zoom. Psihologul meu are coarne de cerb pe perete.
E o situație excepțională.
Nu poți trăi cu femeia care te-a părăsit și cu beteală pe tavan.
- Am decis să ne amuzăm de asta? - De ce nu?
Nu putem să facem altceva. Vrei un scaun?
Sigur.
Bravo!
- Fir-ar! E mai bine. - Stai așa!
Când te-am văzut în garaj, am crezut...
"Eu eram cu tine pe motocicletă cu ani în urmă?"
Da, tu erai.
Te țineai și țipai.
Asta fac și acum, mă țin și țip, dar nu mă auzi.
Nu mă aude nimeni. În fine, noapte bună!
Țipi în legătură cu ce?
De ce țipi? Eu sunt cel care țipă!
Bună, străino!
- Bună! - Ce faci?
- Groaznic. Tu? - Oribil.
Salutare!
Vrea cineva de pe minunata stradă Portland să asculte o poezie?
Citesc multă poezie. În ultima vreme, am citit mai multă, fiindcă nu dorm.
E un mod plăcut de a afla
că nu ești singura ființă de pe planetă dată peste cap.
- Ce naiba faci? - Îi distrez pe ceilalți deținuți.
Poezia aceasta e intitulată "Ia poziție".
E de D.H. Lawrence, apropo. "Apropo, ca să știți, dacă vă făceați griji."
Bine. Iată.
"Luați poziție, dar nu pentru Iisus!"
"E cam târziu pentru asta."
"Luați poziție pentru dreptate și fericire. Alături vă voi sta."
"Luați poziție pentru dreptate, că v-au jucat pe degete!"
"Luați poziție și trageți câțiva pumni. Loviți cu sete!"
"Luați poziție pentru o nouă ordine, Pentru o șansă la viață pentru toți."
Pentru libertate și bucuria de a trăi. Dați buzna și nu cedați!
Mulțumesc. Scuze dacă v-am trezit.
În ultima vreme, am înnebunit puțin.
Sfatul meu pentru toți
e să vă folosiți de perioada ciudată prin care trecem
ca să furați toate lucrurile pe care vi le datorează viața.
Dormi, marțafoiule!
- Aș dormi, dacă aș putea. - Lasă-l în pace, amice!
Dacă mai găsesc vreo poezie bună, v-o citesc.
Ne place!
- Noapte bună, strada Portland. - Noapte bună!
Mulțumesc!
Doamne, Te rog, ajută-mă să dorm!
- Nu e... De ce râzi? - Ce mulți sunt!
- Sunt așa de mulți maci! - Să culegem!
- Taci! Nu mai face atâta gălăgie! - Era o albină, jur!
Ce căutați în grădina mea?
Ai pățit ceva?
- Adunam astea. - Sunt capsule de maci.
Au arestat toți dealerii din zona noastră fiindcă doar ei erau pe străzi.
Din capsulele de mac, poți să faci un fel de opiu.
Despici pielița și iese un suc.
- Cum ați știut că sunt aici? - Stăm în blocul-turn de acolo.
Un prieten are telescop. E pasionat de stele.
Ne uitam la case ca să ne amuzăm.
Ne uitam pe ferestre, după care am văzut astea în grădina ta.
De ce naiba cresc în grădina mea?
Cred că în anii '70 stăteau hipioți în casele astea.
Cred că ei le cultivau și au crescut în continuare.
- Cum rafinezi sucul? - Nu-l rafinezi.
Îl picuri pe tutun și fumezi.
Sau poți să-l amesteci cu cola și să-l bei.
Nu vreau să mai fumez, să beau cola sau să iau droguri de vreun fel,
dar pe vremuri am fumat destul de multă heroină.
Nu e așa de tare ca heroina. Te amețește ușor.
- E bio, frate. - Bio?
Acum îmi explic ce e cu ariciul.
E un arici în grădină care e neobișnuit de prietenos și relaxat.
Credeți că o cantitate foarte mică te ajută să dormi?
Dormi ca un prunc. Uiți de toate.
- Nu mai auzi voci răuvoitoare. - Nu mai aud voci răuvoitoare.
Ar fi bine. Ca să vezi...
Paxton!
Paxton, fir-ar al naibii!
Bună, Toby!
- Bună! - S-a mai potolit tusea?
Cred că da. Tu ce faci?
Cred că am făcut-o, dar a trecut. Sper. E ca o valkirie.
Poftim?
Un spirit viking, care înainte de luptă decide cine trăiește și cine moare.
Valkiriile aleg aleatoriu.
Nu iau în considerare moralitatea, binele, răul.
E nedrept că unii se îmbolnăvesc rău, iar alții, nu.
Toby, ai revenit. Cum te simți?
Beton! Mulțumesc.
- Bună! - Donald!
- Ai cravată. - E o cravată veche a tatei.
A început să-mi fie dor de formalismul de modă veche.
În discuțiile pe Zoom, îmi imaginez că toți bărbații au erecție.
- Donald, ești la tine acasă? - Nu. Sunt la mama.
Anthony m-a dat afară din casă.
Nu are voie să facă asta, nu-i așa?
Am avut o noapte oribilă și a ieșit totul la lumină.
Am aflat că ne urâm. Așa că...
Bună!
Melissa, bună! Cum e în Italia? Am auzit că e rău acolo.
Nu, sunt în Suedia.
- Poftim? - Priviți!
Aici poți să mergi în baruri.
Respectă cineva regulile?
După zece ani de abstinență, am făcut pe deșteptul.
Pe cine așteptăm?
- Cred că pe Timothy. - Timothy se simte bine?
- De ce nu s-ar simți? - Are o problemă de sănătate.
- Știi care anume? - Nu.
Părea genul de persoană cu o problemă de sănătate.
Să începem fără Timothy?
Apropo, sunt și încălțat cu pantofi.
Serios, ar trebui să începem. Am să vă spun ceva important.
Stați puțin. E un mesaj de la Timothy.
- Doamne! - E infectat?
"Dragă Linda, începând de azi, ora 9:00, demisionez de la Miracore Media."
"Mi-am dat seama că firma face conținut de rahat pentru propriul interes"
"și susține capitalismul coroziv în toată lumea."
"Ar trebui să ne folosim creativitatea ca să salvăm planeta,"
"nu să vindem poșete soțiilor dictatorilor fasciști."
"Cu sinceritate, din izolare, Timothy."
Cred că s-a uitat la documentarele lui David Attenborough. A cedat nervos?
Bine, deci nu trebuie să-l așteptăm pe Timothy. Să facem ce e de făcut.
Pare extrem de grav, Linda.
- Tati! Ne jucăm cu mașinile? - Tati vorbește. Stai jos.
Ieri am avut o discuție lungă cu conducerea din Chicago.
Au participat reprezentanți de pe toate continentele.
Se pare că în toată lumea compania se confruntă cu aceleași probleme.
Ca director executiv al Miracore în Marea Britanie, am...
... neplăcuta misiune să vă anunț
că anumiți angajați vor fi trimiși în șomaj tehnic.
De asemenea, vor fi făcute și concedieri începând de azi.
Bănuiesc că va fi aplicată metoda inuiților de a lăsa bătrânii pe gheață.
Donald, te rog, nu trage concluzii pripite. Linda, ce vrei să spui?
În condiții normale, vă adunam pe toți într-o sală...
Pe toți?
Toți cei din acest grup,
fiindcă posturile voastre nu mai pot fi susținute.
Începând de azi, contractele voastre de muncă vor fi reziliate.
- Bine. - Mă bucur că sunt acasă.
Mă duc să dau mâncare la găini.
E îngrozitor, Linda. Cum poți să dormi?
Bună!
Uită-te la dinozaurul meu!
Tati...
Credeam că șomajul tehnic înseamnă îmi primesc salariul, dar nu muncesc.
Așa e, dar pandemia schimbă totul.
Foarte trist. Toate astea îi afectează pe toți cei pe care îi păstoresc.
Dar pe mine nu mă păstorești, nu-i așa? Eu lucrez pentru tine.
Dacă sunt în șomaj tehnic, de ce îmi ceri să lucrez? E ilegal, nu?
- Sunt creștin. - Știm cu toții că ești creștin.
O spui de parcă vă bag asta pe gât. Nu fac așa ceva.
Malcolm, spune-mi, ce vrei să fac?
Avem o problemă, Paxton.
Închei apelul dacă nu-mi spui. Ți-am ascultat rugăciunea.
Încep toate convorbirile pe FaceTime cu o rugăciune. Eu decid. Sunt șeful.
Da, ești șeful. Ce vrei să fac, șefule?
Din cauza carantinei, se închid toate magazinele din West End.
B2B Pro Freight Services e printre companiile de transport
cărora li s-a cerut să transporte mărfuri de valoare
din magazinele din West End în depozite sigure de la mama naibii, gen Dagenham.
Societatea e dată peste cap, vezi și tu asta.
Sunt temeri că vor începe revolte și jafuri. Molimă. Cuvinte apocaliptice.
Îți dau zece secunde să-mi spui ce vrei să fac.
Avem nevoie urgent de șoferi. Șoferi ca tine.
Magazinele permit ca bunurile lor să fie transportate doar de șoferi
care nu au cazier.
Repet.
B2B Pro Freight Services are nevoie urgentă de șoferi
care nu au cazier.
Atunci, de ce vorbești cu mine?
Am contracte de transport cu 16 magazine din Londra
și toate vor să scoată marfa în patru zile.
- Și am doar doi șoferi. - Care e soluția ta?
Înșelătorie. Iertare. Mântuire.
- Haznă. - Ce dracu' e hazna?
Vechiul termen pentru bani, Paxton, în schimbul unei mari înșelătorii.
Facilitată de iertarea mea și mântuirea mea.
Treci la subiect!
Am făcut o legitimație cu nivel de securitate A2.
Am pus fotografia ta și un nume. Nu e numele tău.
Nu pot să te trimit oficial la lucru, fiindcă ai fost un motociclist rebel.
Trebuie să-ți schimb identitatea și să te plătesc cash.
Ești șofer la această firmă de șapte ani. N-am primit nicio plângere.
Ai transportat doar bunuri de mică valoare, dar cred că ești de încredere.
Așa este.
Da, sunt de încredere.
- Ce s-a întâmplat a fost demult. - Nu vreau să știu.
A fost ceva între motocicliști.
Domnul iartă. B2B Pro Freight Services iartă.
Dacă nu eram condamnat, viața mea ar fi fost complet diferită.
- Două sute pe zi, cash. - Nu-mi pasă de bani.
Vreau să facem o înțelegere.
Fac asta cu condiția ca, atunci când se termină tot,
să mă iei în calcul pentru un post la birou.
Toată viața mi-a fost dată peste cap pentru ce-am făcut într-o noapte.
Soția mea s-a îndepărtat de mine,
fiindcă sunt "Strică-Tot" și conduc o dubă.
Nu sunt prost. Citesc poezie. Aș putea fi cineva.
Mai am un apel. E o perioadă aglomerată. Accepți să faci asta?
Bine. Dacă fac asta pentru mine, vreau să-ți pui în practică predicile.
Despre iertare, oi pierdute și mântuire și să-mi dai șansa să lucrez la birou.
Totul e posibil. Dumnezeu să te binecuvânteze.
Selfridges, joi. Harvey Nichols, vineri. Harrods, sâmbătă.
Îți trimit pe e-mail itinerarul și noua identitate.
Bine. După transportul de la Harrods de sâmbătă...
Dumnezeu să te binecuvânteze.
La naiba!
Bună, Linda! Cum e în carantină?
E destul de rău. Cum e la Chicago?
Eu sunt în Vermont. Mi-am mutat familia în Vermont.
Suntem cu toții aici, extrem de fericiți.
Copiii fac mult zgomot și mi-am luat noile căști AirPods Pro.
Anulează zgomotul. Pur și simplu nu auzi nimic.
Eu nu le am.
Văd pe fața ta că ai vorbit cu cei de la Evenimente și i-ai pus la curent.
I-am pus la curent, da.
Le-ai citit mesajul meu?
Chestiile despre familia Miracore? Nu, nu mi s-a părut că i-ar fi ajutat.
Linda, am scris acel mesaj din inimă. Chiar am gândit ce am spus.
Nu pot să cred că nu l-ai citit.
Nu mi s-a părut potrivit să spun că Miracore e o familie
și că în orice familie vine momentul ca unii membri să-și ia zborul din cuib.
De ce nu e potrivit?
Pentru că nu-și iau zborul. Sunt aruncați din cuib
în iarba înaltă de sub copac.
Nu există niciun copac. Ce copac?
Tu ai făcut analogia cu cuibul. Deci trebuie să existe un copac.
Ai febră, Linda?
Când a început carantina, erau pregătite două evenimente.
Unul era la Westfield,
celălalt era lansarea colecției Eve Schwarz la Harrods.
- Ambele magazine s-au închis. - Iubesc magazinul Harrods.
Și eu. Am lucrat acolo cinci ani. Cei mai fericiți din viața mea.
Lansarea Eve Schwarz era imensă.
Am ales Harrods pentru dimensiuni și securitate.
Tu? Credeam că Melissa conduce Strategie Evenimente.
Da. Uneori îi puneam la îndoială... Nu contează.
Duci în spate departamentul ăla de mult timp.
Făceau parte din familie, nu? Asta faci cu cei din familie.
Îi duci în spate până ți se spune de la Chicago să scapi de ei.
La Harrods avem bijuterii de cinci milioane de dolari,
îmbrăcăminte și accesorii pentru prezentare
și preluarea magazinului sub răspunderea Miracore.
Inclusiv diamantul Harris, care urma să fie principala atracție.
Diamantul Harris este inclus pe asigurarea noastră?
E... în siguranță în seiful de la Harrods, dar da.
FAC CEVA PE VERMONT
Le-am sugerat celor de la Eve Schwarz
să ducem totul în depozit cât mai repede
până... se termină situația asta.
Dar avem o problemă cu asigurarea...
Polița de asigurare a lui Eve Schwarz prevede să nu stocheze marfa
decât sub supravegherea firmei lor. Deci...
Marfa trebuie transportată în siguranță.
Magazinele au stabilit date de ridicare.
Westfield, vineri, Harrods, sâmbătă.
Apoi discutăm despre rolul și despre salariul tău.
Vei avea multe responsabilități noi.
- Lucrurile se schimbă. - E o veste excelentă. Mulțumesc.
Salutări Londrei!
- Bucură-te de Vermont. - Sigur!
VERMONT E DE RAHAT!
Ce... Fir-ar al naibii! Quinn!
Mă duc pe tărâmul morților vii să cumpăr lapte. Ne mai trebuie ceva?
Am spus "ne" fără să încerc să sugerez o entitate unită,
dar n-are rost să ieșim separat să luăm provizii.
E tot mai nasol afară.
Și cred tot mai mult că cei ca mine, care au fost la închisoare,
prosperă în această nouă realitate.
Știi ce, Paxton? Dă-o naibii. Intră!
Bine, Paxton. Pe lângă lapte, am nevoie de țigări.
- Poftim? - Nu voiam să știi că fumez iar.
Dar, fiindcă nu mai suntem împreună, nu mai contează, nu?
Fumezi?
Da. Am de gând să continui doar până se termină cu asta.
E nemaipomenit, de fapt.
Când te-ai apucat iar de fumat?
- Chiar înainte de Crăciun. - De ce?
Am reînceput să fumez când am fost la Paris.
- Ai fost la Paris? - Da. Nu ți-am spus că am fost.
Michael Essien m-a invitat și m-am dus.
Bine. Psihologul meu spune că aceste momente sunt avalanșe de mărturisiri.
Cine dracu' e Michael Essien?
Fondatorul Miracore, al șaptelea cel mai bogat om din Germania.
- Ai fost la Paris cu el? - Nu chiar.
A invitat la Paris directori din șase țări la aniversarea a 60 de ani.
Te deranjează dacă o aprind?
De fapt, e alegerea mea. De ce te întreb?
Banchetul s-a ținut într-un apartament, la hotel.
Am cunoscut alți șase directori, doar că eu abia devenisem director.
Nu înțelesesem cine sunt până i-am văzut pe ceilalți directori.
Atunci mi-am zis: "Deci asta sunt acum."
Am stat la masă, am băut șampanie.
Erau multe voci mici care spuneau "da"
și o voce mare care spunea "bine". A lui Michael Essen.
Apoi vocea mare a spus: "piețe emergente" și eu...
Știi că uneori, când aud un termen abstract, îl vizualizez?
Am fumat multă iarbă pe vremuri.
Când a spus "piețe emergente", am văzut...
o chestie, o formă care a ieșit de sub masă
și înota printre picioarele noastre.
Cred că am avut febră în seara aia. În fine...
Apoi a spus: "țigări și produse farmaceutice."
Am băut șampanie, cineva a spus "mijlocitori",
adică cei care conving autoritățile că produsele sunt sigure.
Vocea mare a spus că mijlocitorii sunt o verigă foarte importantă a lanțului
și am văzut un lanț imens, plin de alge.
Apoi, vocea mare a toastat pentru corupție,
și toți au râs ironic, inclusiv eu. Paxton, uită-te la mine!
Chestia aia, forma, înota în jurul picioarelor mele,
apoi vocea mare a spus că piețele emergente
reprezintă o mare parte a profiturilor Miracore
și va trebui să fie făcute raționalizări în Europa.
Am băut apă, că mi-era puțin rău, simțeam că leșin.
Chelnerul a zis "coniac", am zis da.
Deci... raționalizarea a fost plănuită chiar acolo,
la masa de la Paris, înainte de Crăciun.
Iar oamenii de treabă pe care i-am concediat azi
n-au fost concediați din cauza virusului, cum le-am zis. O minciună.
Au fost concediați din cauza acestei chestii, acestei forme
care a înotat cu mine până în cameră.
Ca să scap de ea, am spart o oglindă cu o lebădă oribilă de sticlă.
Ca să nu merg pe cioburi toată noaptea, am decis să iau trenul spre Londra.
La Gare du Nord, o femeie nevoiașă mi-a cerut o țigară.
I-am spus că nu fumez, dar i-am cumpărat un pachet.
Credeam că bunătatea mă va consola pentru ce am devenit.
Când și-a aprins țigara, am decis să fumez și eu una.
Când am tras fumul, chestia a încetat să înoate.
Așa că m-am așezat pe bancă și am așteptat trenul.
De asta m-am apucat iar de fumat.
Dar... ca să-ți răspund la întrebarea inițială,
pe lângă lapte și țigări, avem nevoie de pâine
și de vin, fir-ar al naibii!
- Doamne! - Ce Doamne?
Se pare că ai avut febră. Cică virusul circula înainte de Crăciun.
Paxton, nu! Nu e vorba despre virus.
E vorba despre faptul că am înțeles cine sunt și cum îmi câștig existența.
Deși reexaminarea vieții pare a fi un efect secundar al Covidului.
- Ai spart o oglindă? - Da, fiindcă mă vedeam în ea.
Am spart și o sticlă de șampanie, niște pahare.
Voiam să sparg și un cal de sticlă cu jocheu,
apoi am decis să-l păstrez, dar l-am lăsat în tren.
Practic am fost, cum spuneai tu, viking absolut.
De fapt, când mi-am văzut fața furioasă în oglinda spartă, m-am gândit la tine.
Ce drăguț! Mulțumesc.
De ce nu mi-ai spus?
Era începutul iernii. Iarna noastră.
Oricum, n-am spus nimănui,
fiindcă, dacă nu spui, asta înseamnă că nu s-a întâmplat.
- Ai plătit oglinda? - Paxton...
Dă-o dracu' de oglindă! Nu e vorba de oglindă, ci de...
Înainte, în acest moment, te-aș fi îmbrățișat.
Nu, nu e nevoie. În plus, pleci la cumpărături.
Deci... lapte, pâine, vin, țigări.
- Și, probabil, ouă. - Trec și făină albă pe listă.
- O să fac pâine. - Te rog, nu!
Știi...
- Ce-ai spus n-a fost o mărturisire. - N-am spus că a fost.
- Fiindcă n-ai făcut nimic rău. - Nu, a fost o explicație.
Ai făcut totul bine.
Vrei să auzi o mărturisire?
Azi-dimineață nu m-am putut trezi, fiindcă aseară am luat opiu.
Da! Da...
E mult mai rău decât să fumezi.
Am lins opiu de pe niște mici capsule verzi din grădină.
Da. Grădina noastră e plină de heroină. După sârma de rufe, e tărâmul opiului.
- După zece ani, Paxton? - Nici fumatul nu e prea grozav.
- Am avut probleme în ultima vreme. - Știi ce, Paxton?
Știi smoothie-ul verde pe care îl beau dimineața?
- Pun două shoturi de votcă îl el. - Minți.
Nu. Nu în fiecare dimineață, dar uneori, am pus.
Crezi că sunt fericită și normală, că sunt promovată. Lumea înțelege greșit.
Nu te-am acuzat niciodată că ești fericită și normală.
Pentru că nu sunt! Da? Văd concepte. Trebuia să fiu artistă.
Tu ești fericită în mod superficial, feminin, "să ne prefacem că e bine."
Eu sunt nefericit într-un mod masculin reprimat, neîmplinit...
Nu pot! Nu începe iar cu asta!
Du-te la magazin! Lapte, pâine, vin, țigări, ouă.
Da. Și du-te naibii! Cumpăr făină.
Bine. Stai! Ai mască?
Nu, n-am mască.
Va trebui să-ți acoperi gura și nasul cu ceva.
Fir-ar!
Vechea mea bandană!
Da. Nu mai e un simbol al rebeliunii. Acum reprezintă sfatul autorităților.
O purtai când te-am cunoscut, la Sturgis, Dakota de Sud.
Arătai ca un Desperado.
- Da, ca să nu-mi intre praf în gură. - Nu strica amintirea.
Nu uita de lapte și de ouă, Desperado.
Hei! Avansează! Hei!
- Avansează! - Mai du-te naibii!
- Câte funduri ai? - Du-te naibii!
Paxton.
După ce-am vorbit despre ce s-a întâmplat la Paris, m-am gândit...
... când se termină carantina, mă voi gândi să plec de la Miracore.
De ce îmi spui mie?
Ai sunat?
Doamne, care ești în Ceruri, Te implor, fii binevoitor cu mine și cu Paxton
și iartă-ne păcatul înșelătoriei pe care îl vom săvârși
pentru a primi mântuirea lui. Amin.
Fiecare rugăciune e adaptată pentru cel cu care vorbesc.
Ori scriu eu cuvintele, ori Iisus.
- Ce vrei, Malcolm? - Ți-am făcut legitimația falsă.
Virginia îți aduce legitimația. Voiam să mă asigur că ești acasă.
Știi ce? Toată lumea e acasă.
Și ți-am trimis un mesaj cu noul tău nume.
Bine.
Un nume nou, pentru începutul unei noi vieți.
Și noul meu nume e...
- Edgar Allen Poe. - Da.
Da...
- Clar nu pot folosi numele ăsta. - De ce?
Sper că e o glumă, dar te cunosc, așa că, probabil, nu e.
Ce glumă?
Bine. Edgar Allan Poe e numele unui renumit...
E un renumit romancier și poet american.
N-am auzit de el.
Te asigur că Edgar Allan Poe
e un scriitor american foarte renumit, care îmi place mult.
Eu am propus numele Edgar. E numele bunicului meu.
- Cine a propus "Allen Poe"? - Martin, de la dispecerat.
Fir-ar!
Martin de la dispecerat mă urăște.
A sugerat intenționat asta, ca să-mi facă viața de nesuportat.
Legitimația a fost deja laminată.
Malcolm, nu pot să mă duc la magazinele scumpe din West End,
să mă aștept să-mi dea pe mână haine și bijuterii de valoare
și să le spun că mă cheamă Edgar Allen Poe!
Dacă e așa de renumit, de ce n-am auzit de el?
- Fiindcă nu citești cărți! - Citesc Cartea Sfântă.
Nu scrie despre el în Biblie. E american.
A auzit cineva de aici de scriitorul Edgar Allan Poe?
Nu? Nimeni. Iată.
Știu că nu e nimeni acolo. Toți lucrează de acasă.
- Martin e aici. - A fost ideea lui.
Legitimația a fost deja laminată.
Îți garantez că 90% dintre paznicii care lucrează în tura de noapte
în West End n-au auzit de Edgar Allan Poe.
- Sunt niște roboți. - Dar eu sunt ghinionist.
Soarta face mici experimente cu mine.
Legitimația e deja laminată, iar Martin ți-a făcut ecusonul pentru uniformă.
Toate sunt în plic.
Din întâmplare, alegerea numelui
unui tribun trist și introspectiv al întunericului
e foarte potrivită pentru firea mea, dar te rog...
... dă-mi altă legitimație, cu alt nume.
Roboților nu le pasă de nume, se uită doar la poză.
Trebuie să fii la poarta de încărcare B de la Selfridges azi, la ora 18:00.
Poartă uniforma cu ecusonul. Prezintă legitimația.
Dacă vrei să te retragi, spune acum.
Nu pot să dau iar de necaz.
Totul ar putea fi interpretat ca fraudă și tentativă de jaf.
Mi-ai dat un ultimatum. Îți dau și eu, nemernicule!
Cinci, patru, trei, doi...
Fir-ar! Bine, o fac.
Bine. Detaliile sunt în mesaj. Dumnezeu să te binecuvânteze, Paxton.
Nu e nevoie să semneze. Îl cunosc. Tu ești jumătatea lui?
Da, eu sunt.
- E tare haios, nu-i așa? - Așa e.
Bună, Paxton! Tocmai spuneam că ești foarte nostim.
Da, sunt extrem de amuzant.
E prea deștept ca să fie șofer.
Nu știm de ce nu-și găsește o slujbă mai bună.
E simplu. Fiindcă acum zece ani,
am bătut un om până a leșinat într-o cârciumă din Watford.
Vezi? Mereu spune aiureli. E așa de haios!
Transmite-i salutări lui Martin, Virginia.
- Spune-i că nu-l voi uita pentru asta. - Bine.
Ne vedem când se termină nebunia.
Pentru unii, nebunia nu se termină niciodată.
Nu uita, cel pe care l-ai bătut a meritat-o.
Nu vorbi despre cine ce merită.
Dacă nu erai tu, Archie Bruce era mort.
Urmează să vorbești despre dreptate.
- Ai avut ghinion, dar pe viitor... - "Pe viitor?"
Când ieșim din carantină și ne despărțim,
încetează să crezi că soarta îți e potrivnică.
Nu mai crede că numele Paxton e de rău augur.
Da... Numele meu nu e Paxton.
Da.
Paxton, nu poți face asta. O să fii prins.
Dacă o faci pentru bani, îți dau eu bani.
Nu o fac pentru bani. O fac pentru șansa de a avea o viață mai bună.
Dar de ce îți spun ție?
Fir-ar...
Dă-i naibii!
Linda părea detașată de situație. Salut!
Detașată?
- Bună, Linda! - Vorbeam despre tine.
Spuneam că ne place că ești mereu profesionistă.
Detașată de ce anume?
Ai rezolvat situația de la Evenimente
fără să te lași afectată de sentimente.
I-ai concediat bine.
Da. Mulțumesc. Bine.
Linda, ai vin în pahar?
Da. Ei bine...
Pe etichetă scrie "vin", dar are gust de soluție de curățare.
- Paxton l-a ales. - Cine e Paxton?
În fine... avem o problemă, așadar, începem?
- Bună, Martin! - Bună, Edgar!
Din câte am văzut, de când m-am angajat, tu reprezinți
cea mai lungă și mai bine controlată cădere nervoasă din istorie.
Du-te într-un loc cald, să-ți numeri nemulțumirile.
Am dezinfectat eu duba. Ai înăuntru tot ce-ți trebuie.
Când Malcolm mi-a zis că îți dă nivel de securitate A2,
l-am sfătuit să n-o facă.
De obicei, B2B nu lasă scursurile ca tine să se ocupe de marfă de valoare
dintr-un motiv... tentația.
Ai uitat să pui cheia dubei în plic, Martin.
Ți-am citit dosarul de la Resurse Umane.
Dosarul meu ar trebui să fie confidențial,
dar ca să știi, Martin, m-am schimbat.
- Dă-mi cheile! - Poate că Malcolm nu ți-a zis.
Valoarea estimată a transportului de azi este 50 000 de lire.
Valoarea mărfii de la Harvey Nichols, de vineri,
este de aproape 100 000.
Dar, sâmbătă seară, când te duci la Harrods,
vei pleca de la cel mai luxos magazin din lume
cu bijuterii și accesorii în valoare de peste trei milioane de lire.
Gândește-te... o să porți mască și mănuși,
o să folosești o identitate falsă. Străzile vor fi pustii.
Paza magazinului e redusă la un sfert, din cauză că lipsesc mulți.
Tot ce-i trebuie unei scursuri ca să comită jaful perfect.
Dacă mă mai faci o dată "scursură"...
Ce? Mă iei la pumni? Bine. Uite, îți mai spun o dată. Scursură.
Malcolm mi-a zis că, dacă te descurci bine,
te mută la Serviciul Clienți. Să te întâlnești cu clienții.
Fiindcă ești așa de amuzant și haios și faci fetele să râdă.
Iar eu stau la dispecerat de șapte ani și jumătate.
Nu mai crede că toată lumea e împotriva ta, Martin.
Fă-o, Paxton! Profită de șansa pe care ți-a dat-o soarta.
Ce cantitate de produse are Eve Schwarz la Harrods?
Bijuterii și accesorii de aproape trei milioane de lire.
Harrods vrea să fie luate toate și e răspunderea noastră.
- S-a blocat imaginea, Linda. - Mă auziți?
Da, te aud, dar imaginea s-a blocat.
Ai o expresie de exasperare.
Cineva trebuie să se ducă la Harrods și să ambaleze toate obiectele de valoare,
să verifice inventarul și să numere totul.
Trebuie să fie cineva de încredere, care știe ce conține inventarul
și care știe cum funcționează sistemul Harrods. Inevitabil, eu voi fi aceea.
Bine, dar există și un al doilea motiv al apelului.
Michael Essien a decis. Vrea să te avanseze.
Vrea să te aducă acasă, la New York, ca șef peste Coasta de Est.
- Doamne... - Extraordinar!
O veste neașteptată și vinul ieftin nu sunt o combinație bună.
Va trebui să mă gândesc foarte bine la asta.
- Noapte bună! Mulțumesc. Adică... - Linda, e extraordinar...
O expresie de exasperare.
... al doilea fiu al său, Carl Philipp Emanuel Bach,
și Simfonia nr. 4 compusă de el.
După discuția de aseară, ne facem griji pentru Paxton.
Ne temem că va face implozie sau explozie.
Cunoscându-l pe Paxton, probabil, va face implozie.
Care e diferența?
Când faci implozie, te închizi, când faci explozie, te descarci pe ceilalți.
David, când e furios, face implozie. Eu explodez.
- Și eu explodez, dacă trebuie. - Rareori.
- Nu m-ai văzut la ședințe. - Ba da. De când cu carantina.
- M-ai auzit prin perete. - Atunci, nu te-am auzit explodând.
De fapt, am fost surprinsă de cât de supus ești la ședințe.
- Supus? - Tu ești șeful. Poartă-te ca atare.
În fine, ca să vă liniștesc, Paxton e bine.
De fapt, ar putea să fie avansat.
Linda, bei singură?
Nu. Mă așteaptă trei pompieri în bucătărie.
De când cu carantina, David bea mult mai mult.
Da! David, nu e minunat?
Acum ținem evidența. Numărăm sticlele.
- Mie nu-mi pasă. - Organismului îi pasă.
Organismul ține inventarul sticlelor în ficat.
David, prietene întru băutură, aș vrea să-ți spun un secret.
- Ce secret? - Știi, Linda...
Mi s-a întâmplat de multe ori să beau câteva pahare de vin,
iar a doua zi să zic: "Îmi doresc să nu fi spus asta."
Și eu am făcut asta de multe ori.
Mantra mea este că vinul și secretele nu se potrivesc.
- Las-o să-mi spună secretul. - Cred că îți va plăcea.
- N-ai de unde ști. Poate nu-i place. - Despre ce vorbiți?
Poate că nu va accepta. Se uită la Fox.
Eu cumpăr motocicleta lui Paxton.
Poftim?
Când a spus că o vinde,
am aranjat s-o cumpere cineva anonim.
O voi cumpăra eu și i-o voi da înapoi. Ca dar de despărțire.
Știu de ceva timp că trebuie să-l părăsesc. Dar...
E prea mult să rămână fără motocicletă.
Motocicleta reprezintă ceva și pentru mine. Tinerețea...
Țigări. Vin foarte prost ales de Paxton.
- E... - Linda, e nemaipomenit.
David, vreau să-i spui că tu îi cumperi motocicleta
și i-o dai înapoi. Nu vreau să știe că am fost eu.
De ce?
O să sufere mai puțin.
Chiar e un tip de modă veche.
M-am îmbătat puțin și nu suport oamenii pe care îi apucă sentimentalismele...
Fir-ar!
Ovații pentru sistemul de sănătate!
Urmează Concertul pentru pian nr. 3 al lui Beethoven.
Salut!
Nu pot să dorm.
Dacă vinul n-a avut efect, linge capsulele din grădină.
Cum a fost astă-seară?
Toți paznicii pe care i-am întâlnit aveau sub 12 ani
și erau prea ocupați să joace Fortnite, ca să se uite la legitimația mea.
Cred că pentru generația tânără, marii scriitori nu există.
Putea să scrie și William Shakespeare pe legitimație.
Câte transporturi mai ai?
Mâine, la Harvey Nichols, și sâmbătă, la Harrods.
- Harrods? Sâmbătă seară? - E o nebunie acolo.
Un paznic îmi spunea că managerii de franciză
iau inele cu diamante și ceasuri în pungi de plastic și cheamă Uber.
- Ce transporți de la Harrods? - Nu știu.
Martin zice că valorează peste trei milioane de lire.
- Sunt singur, din cauza Covidului. - Și unde duci marfa?
Pe foaia de parcurs scrie Heathrow. Zborul de la 22:00 spre New York.
De la Harrods la Heathrow, sâmbătă, trei milioane, zborul de la 22:00.
Uite ariciul!
Nu, a fugit.
A fugit.
Cum ai petrecut seara?
Paxton, nu poți să ridici marfa de la Harrods sâmbătă.
- Chiar nu poți. - Ce vrei să spui?
Mai știi când te-am întrebat dacă tu crezi în Dumnezeu
și ai spus că tu crezi că e ocupat cu altceva, dar mai bagă capul pe ușă?
Cred că e una dintre acele ocazii.
Dumnezeu, soarta sau virusul a făcut să ni se intersecteze drumurile.
Sâmbătă, eu voi ambala toată marfa pe care trebuie s-o transporți tu.
- Fir-ar... - Despre ce vorbești?
Trebuie să ridic marfa.
Dacă o faci, vei fi prins. Nu contează ce nume folosești.
Am implementat verificări suplimentare.
Nu vei trece de intrare. Știu, fiindcă sistemul creat de mine te va opri.
Îmi pare rău. Și, la naiba, nu începe!
Nu pot să ajung nicăieri!
Adică...
Nu poți să le spui că mă cunoști? Că...
Că știi că sunt de încredere. Că sunt...
Că am fost partenerul tău.
- Ce e? - Nu merge așa. Și eu...
De când m-am angajat la Miracore, n-am spus nimănui că am un partener.
În parte pentru că nu voiam să amestec munca în viața noastră.
Dar mai ales fiindcă îți era jenă că partenerul tău e șofer de dubă.
Da. Toate. Dar acum mă gândesc la mine.
De când cu carantina, fac deosebire între cum eram și cum sunt acum.
Bravo ție, Linda! Dar dacă nu ridic marfa sâmbătă seară,
Malcolm nu numai că nu mă va avansa, dar mă va concedia.
Aș putea să vând heroină.
O scursură e o scursură.
Fără loc de muncă, fără motocicletă.
Fără tine.
Când lucram la Harrods, mă simțeam atât de bine...
Ne cunoșteam cu toții. Majoritatea încă lucrează acolo.
Am putea să revenim la mine?
- Viața mea e dată peste cap. - Dar e vorba despre tine.
Îi cunosc pe toți paznicii, pe toți.
- Știu sistemele de securitate. - Și?
Ai putea să ridici marfa de la Harrods fără să fii prins.
Tu vei fi avansat, eu îmi voi face treaba și nu va ști nimeni.
Dar vom încălca legea.
Așa că va trebui să faci absolut tot ce îți spun eu să faci.
Michael Morgan, Șef adjunct la Securitate Evenimente.
Ești în fostul meu departament. Cum e viața la Harrods?
Abia m-am angajat. Am fost în Marina Regală.
- E o schimbare majoră, deci. - Nu chiar.
- Nu. Harrods e ca o navă imensă. - Bine.
- Evident, există diferențe majore. - Desigur.
Nu mă refer doar la forma clădirii sau la faptul că nu plutește.
- Știi, e... - Da.
Îmi închipui că mediul de lucru e foarte diferit.
- Da. Aici sunt multe femei. - Da.
Da, pe vas, erau doar patru. Și pe două le chema Karen.
Le spuneam Karen 1 și Karen 2.
- Kate va intra în teleconferință? - Kate Smith, de la Evenimente.
Când am cunoscut-o, o chema Wiley. S-a măritat.
Da. S-a măritat, dar cred că a mers foarte prost.
Îmi pare rău să aud asta. Ce s-a întâmplat?
Nu știu. Mie nu-mi spun lucrurile astea.
- Linda! - Katie!
- Doamne! Ce mai faci! - Vai de mine... Supraviețuiesc.
Ai avut o ascensiune fulminantă. Doamne!
Când au spus "directorul Miracore", mă gândeam la un bărbat cu chelie,
dar ți-am văzut numele.
Linda întreba ce s-a întâmplat cu căsnicia ta.
- Era curioasă. - Nu. Nu eram. N-am întrebat.
Când un bărbat e mai scund decât tine și își lasă o barbă foarte lungă,
apoi devine obsedat de așa-zisa magie albă, situația devine dubioasă rapid.
În fine, cu ce te putem ajuta?
Am noutăți în legătură cu evacuarea colecției Eve Schwarz.
Toate firmele de transport au programări și ne-am trezit prea târziu.
Eve Schwarz, Miracore.
Au angajat o firmă la care n-am mai apelat și îmi fac griji.
Culoarea e verde-limetă și...
- Te îngrijorează firma de transport? - Vor fi săgeți verzi care indică...
Dacă nu vă deranjează, știu sistemul de securitate
și aș vrea să-l verific eu pe șofer.
- Nu, asta e treaba lui Imran. - Ți-l amintești pe Imran, Linda?
- Îl ador. - E șef la Securitate Evenimente.
E șeful lui Michael.
- Pot să mă ocup de toate. - Îi trimit mesaj acum.
Nu. Eu pun săgețile.
Am rezolvat. Mâine te verific eu în sistem
și te bag în magazin. După aceea, ce poate merge prost?
Minunat! Mersi.
Apreciez că faci asta pentru mine.
- Ce s-a întâmplat? - Nu știu.
Zilele trec repede...
Azi, când m-am trezit, m-a izbit pentru prima oară.
Realitatea a ce se întâmplă.
Carantina se va termina în cele din urmă.
După aceea...
Voi rămâne fără iubirea vieții mele.
Paxton, vei trece peste asta. Îți vei reveni.
Va fi un gol imens în viața mea.
Te vei schimba și te vei maturiza. Și...
În cele din urmă, vei cunoaște pe altcineva.
Vorbeai despre motocicletă, nu-i așa?
Da. De ce?
Motocicleta e una dintre iubirile vieții mele.
- Eu sunt unul dintre goluri? - Cel mai mare, evident.
Vai, mulțumesc!
Voiam să ies cu motocicleta azi.
Străzile sunt complet pustii.
Voiam s-o numesc "o ultimă tură de carantină."
Mă gândeam că poate...
Nu pot să vin cu tine, Paxton. Nu. Am o întâlnire importantă.
Drum liber și o inimă frântă.
Să nu te sinucizi.
- Linda! - Michael.
- Cum faci față? - A fost destul de greu.
Îmi închipui. Eu sunt izolat pe un vârf de munte
printre vulturi și urși, iar familia îmi ține companie.
- Te rog, nu te sinucide! - Poftim?
Ziceam că trebuie să fie plăcut să ai timp pentru tine.
Înainte să vorbim despre noul tău post și decizia de a veni la New York,
vestea bună este că am găsit cumpărător pentru diamantul Harris.
Încă n-am hotărât să vin la New York.
Cumpărătorul a văzut diamantul în prezentarea virtuală
făcută de tine înainte de eveniment.
Minunat. Cine e?
În noua noastră lume, nu cerem nume. E anonim.
Dar pot să-ți spun un lucru. E...
un membru foarte neplăcut al unei familii neplăcute
care conduce o țară foarte neplăcută într-un mod foarte neplăcut.
Ajută Miracore să pătrundă în țara lui
și am intermediat personal cumpărarea diamantului.
Harrods nu va fi implicat, așa că am acționat ca intermediar.
- Ura pentru noi, nu? - Da. Ura pentru noi.
Va dori să ridice personal diamantul?
Nu are voie să intre în Marea Britanie. E ceva cu privire la...
Spălare de bani? Încălcarea drepturilor omului?
În fine, marea întrebare, Linda,
chestiunea în discuție este viitorul Lindei.
Când vei veni acasă?
Am hotărât să las decizia despre mutarea la New York
până după ridicarea carantinei. Mă leagă multe de Londra.
Am auzit că nu ești cu nimeni.
De fapt, n-a fost niciodată adevărat, dar acum este.
Vreau să vii la New York și pentru că ești singură.
Vreau să aflu mai multe despre tine.
Mă fascinezi, Linda. În aparență, ești foarte dură,
dar în adâncul sufletului ești dură?
Mai știi când ai venit la Paris?
În seara aia, după ședință, voiam să te scot la restaurant.
Voiam să încerc să te seduc în seara aceea.
Pot doar să speculez ce fel de seară ar fi fost.
Dar bănuiesc că ar fi inclus și sticlă spartă.
În fine, să-i trimit diamantul acasă acestui posibil criminal în masă
sau să-l trimit direct la camera lui de tortură?
- Poftim? - Unde vrei să trimit diamantul?
Trimite-l la New York. Din cauza pandemiei,
va fi trimis direct într-un seif de pe Wall Street.
Acolo nu va fi nimeni să-l verifice,
așa că asigură-te că pui documentele de autenticitate în cutie.
Ai înțeles?
Pentru mulți dintre noii noștri clienți, achiziția e un scop în sine.
Bine. Ne vedem la New York, Linda. Ai grijă!
Nu fi absurdă, Linda!
În lipsa măștilor medicale, oamenii și le fac din îmbrăcăminte veche.
Dar, potrivit OMS, nu se știe dacă măștile confecționate în casă...
- Bună! Unde ai fost? - La Peckham Rye.
- De ce? - Nu știu.
- Cum adică nu știi? - Mergeam foarte repede.
Fiindcă mă urmărea poliția.
- Poftim? - Am inventat un joc de carantină.
- Verde e "oprește", roșu e "mergi". - Fir-ar!
- Ți-au luat numărul? - Nu, sunt prea rapid.
Sunt o străfulgerare pe o stradă pustie.
Sunt ultimul om în viață.
M-am lăsat condus de drum și am atins momentul de transcendență
când motorul devine una cu tine.
M-am trezit la un centru cu animale de fermă și m-am ascuns între capre.
Capra era simbolul meu mitic când eram păgâni.
Am stat cu caprele și am ieșit după ce au trecut mașinile de poliție.
Eram în Peckham. Ți-am luat țigări.
Am fumat și eu una.
Prima țigară adevărată după zece ani.
Și aveai dreptate, tutunul are gust de tinerețe!
Ce e adevărat e adevărat. Tutunul adevărat mă reprezintă.
Mai vreau o țigară acum și o să fumez una.
Ai o privire pe care n-am văzut-o de mult timp.
- Nu vreau să te sperii. - Nu mă sperii.
Știi că ți-am spus despre calul de sticlă cu jocheu, de la Paris?
Nu, mi-a rămas gândul la capre. Aveau ochi albaștri.
Am apucat de jocheu și l-am învârtit și...
Mi-am amintit cum era stau călare
și să simt că mă contopesc cu obiectul pe care stau.
- E o senzație sexuală. - Da, așa e.
Acum îmi pare rău că n-am venit cu tine.
Pe bune?
Paxton, știu de multă vreme că relația noastră s-a terminat.
Și, de multă vreme, tot ce ne-a mai legat a fost sexul.
Continuă!
E un moment dificil, fiindcă am jurat că nu se va întâmpla asta.
Așa că te rog să-ți dai jos geaca de piele și să ții în mână un ștergar.
- Să țin un ștergar? - Sau cumpără lapte, m-ar ajuta.
- Avem lapte. - Fă pâine. Asta sigur ar rupe vraja.
Îmi doresc doar să urc pe motocicletă, să gonesc și să dau dracului lumea.
Bine, Paxton, uite...
Probabil, din cauza carantinei,
ai dorința nebună să treci pe roșu cu motocicleta.
De două ore eu am dorința nebună să fur un diamant de trei milioane,
să-mi dau demisia și să devin artistă.
Dar cred că lucrul cel mai practic pe care îl putem face să scăpăm de nebunie
este să-mi încalc jurământul și să mergem sus, să facem sex.
"O ultimă tură de carantină."
Caprele, iar acum, asta.
Ce zi!
Salut! Da... tocmai se schimbă.
Apropo, ai auzit vreodată de un poet pe nume Edgar Allan Poe?
- Poftim? - Nu contează. O clipă.
Ascultați "Drive Time" cu Dominic. Urmează Georg Friedrich Händel.
Vă rog închideți sau apăsați tasta diez pentru alte opțiuni.
Linda, te-am sunat să-ți spun
că știu că n-a însemnat nimic după-amiaza asta, dar...
Vreau să știu că m-am simțit...
ca în Dakota de Sud, în după-amiaza aia ploioasă.
Și mai am o amintire bizară,
că exact înainte să ne abatem de la calea virtuții,
ai zis ceva de furtul unui diamant.
Ai spus ceva despre furtul unui diamant.
- Îmi joacă imaginația feste? - Doamne!
Mulțumesc.
Nu, bunico. Nu mă gândesc serios la asta.
Fir-ar!
De obicei, aici se recuperează pacienții care au fost operați.
Dar acum, e nevoie de spațiu pentru pacienții cu Covid.
Spitalele trebuie să-și adapteze spațiile și protocoalele
pentru a putea face față coronavirusului.
Sunt asistentă la Terapie Intensivă de 18 ani, și n-am văzut niciodată...
Bine.
Sâmbăta cea mare. Harrods.
Marea fraudă.
Trebuie să-mi spui exact ce avem de făcut.
Paxton...
Stai jos. Așteaptă acolo.
Nu facem decât să ne organizăm. Nu e nimic altceva.
- De ce? Ce altceva să fie. - Nimic. De ce întrebi?
- Te simți bine? - Eu? Da.
Mă simt extrem de bine și de normal.
Bun. Contextul. Harrods.
Partea de sus e zona publică.
Dar, în subteran, sunt șapte etaje.
Etaje unde este stocată marfa și multe tuneluri
unde obiecte scumpe, precum bijuteriile sunt duse la ascensoare securizate.
Totul e perfect și fascinant sus, iar dedesubt e eficient și înspăimântător.
Securitatea e incredibil de strictă.
Ar fi imposibil să intri și să furi ceva.
Să furi? Cine spune că vom fura ceva?
- Totul e normal. Nu fi ciudat! - Nu eu sunt ciudat.
E clar că ai intenții ascunse sau nu tocmai ascunse, dar nu știu care sunt.
Și ți-ai întins rimelul deasupra ochiului.
Ai primit mesajul meu aseară?
- Despre Dakota de Sud? - Și despre un diamant.
Paxton, ce e cu tine?
- Nu e nimic cu mine. - Serios?
Ieri spuneai că vrei să furi un diamant.
Așa e, nu bat câmpii. Azi îmi desenezi magazinul Harrods
ca și cum ar fi un plan secret într-un film despre un jaf.
Cum să desenez un dreptunghi ca și cum aș avea un plan secret? Nu...
Ai un plan secret?
Știi...
Ieri i-am văzut chipul bunicii.
I-am spus: "Stai liniștită, sunt bine. N-o să fac nicio prostie."
Ai spus că diamantul se numește Harris.
Paxton, zău... E sâmbătă, e dimineață.
Fanteziile și variantele ciudate de la ora 4:00 dimineața s-au spulberat.
Spune-mi despre diamant.
Sunt două diamante Harris.
- Poftim? - Sunt două diamante Harris. Doamne!
De ce sunt două?
Crezi că am dormit vreun pic azi-noapte? Nu, n-am dormit.
Ce te-a ținut trează?
Diamantul Harris numărul unu și diamantul Harris numărul doi.
Unul e veritabil, celălalt e fals.
Când e expus un diamant de o asemenea valoare,
în zona publică pun o copie a celui real.
Diamantul veritabil e ținut în seif.
Acum, copia e expusă aici, la parter.
Dar adevăratul diamant Harris se află aici, în seif.
Diseară, la ora 19:00, vom fi conduși la seifuri să ridicăm diamantul veritabil.
Vom urca la parter cu un ascensor securizat
și vom pune diamantul alături de restul colecției.
La ora 19:30, vom avea diamantul veritabil
și copia foarte bună, unul lângă altul, aproape imposibil de deosebit.
Din cauza restricțiilor pandemiei, vom fi acolo doar noi doi.
Punem diamantul veritabil într-o cutie securizată și îl trimitem la New York.
Punem copia în poșeta mea, ca s-o distrugem.
Exact asta vom face, nimic altceva.
Bunico, te iubesc!
- Pot să-ți pun o întrebare evidentă? - Nu.
Ce s-ar întâmpla dacă am trimite copia la New York
și am păstra originalul?
Presupun că la New York, cineva își va da seama că e fals.
Nu, nu și-ar da seama.
De-asta n-am putut să dorm.
Indiferent pe care îl trimitem, va fi dus într-un seif pe Wall Street
și nu se va mai uita nimeni la el 20, 50, 100 de ani.
Drăcia dracului!
Trei milioane de lire, fără taxe...
- Fără consecințe. - Noi câte unul, sistemul medical, unul.
- Te-ai gândit la asta. - Trebuie să mă duc să meditez.
Ești sigură că nu-l vor verifica?
- Taci! Trebuie să meditez. - Ce voiai să spui?
Cel care a cumpărat diamantul e un om rău. Noi doi suntem buni.
Și sistemul medical e bun. Bun e mai bun decât rău.
Când i-am explicat bunicii, până și ea a zis: "E adevărat."
Era calvinistă, corectitudinea întruchipată.
Nu ca mine, care cad pradă ușor tentațiilor.
Trăiește periculos sau mori.
Paxton, uiți un detaliu foarte important.
Presupunând că vom face asta, dar sigur n-o vom face,
cum ar putea doi oameni de rând ca noi
să vândă un diamant furat, de trei milioane de lire?
Asta a fost ultima mea încercare să găsesc un motiv să nu facem asta.
- Dar vei spune: "Archie Bruce." - Da.
Archie Bruce.
De-a lungul anilor, am ținut legătura cu băieții.
Archie Bruce a evoluat de la furat motociclete
la furat mașini de colecție, obiecte de artă și bijuterii.
Ar găsi cumpărător pentru dl Harris la Moscova
până la următoarele ovații în stradă.
Ți-ar acorda tratament preferențial, fiindcă într-o noapte i-ai salvat viața
într-o cârciumă din Watford.
Ciclul vieții, ceva de genul ăsta.
Cu Archie Bruce a început coșmarul.
Poate cu Archie Bruce se încheie coșmarul.
Așadar, ce vom face, Linda?
Bine, Paxton. Uite cum facem.
Decidem diseară.
Când suntem la Harrods cu diamantele, vom ști ce e bine și ce e rău.
- Vom decide pe moment. - Sau lăsăm momentul să decidă.
- Care e diferența? - Soarta contra liberului-arbitru.
Cine ne controlează destinul?
Totul face parte dintr-un plan sau noi distrugem totul?
Diseară la 19:30, aflăm.
Salut, frate vitreg!
Acum? Vrei să vorbim pe Zoom?
Bine. Lasă-mă un minut.
Paxton, ce mai faci?
- De fapt, sunt la o răspântie. - Serios?
Poate ce-ți voi spune îți va influența alegerea,
fiindcă are legătură cu drumul.
Când mi-ai spus că vrei să-ți vinzi motocicleta,
mi-am zis: "Stai puțin. Pauză. Nu așa de repede."
După ce am încheiat convorbirea, m-am gândit la mama.
Mama?
Ce-ar zice că îți vinzi lucrul cel mai de preț,
când eu sunt în minunata Hudson Valley.
Fratele tău vitreg n-o duce chiar așa de rău.
Când cireșii din livada ta fac o ciupercă
e nasol, dar există și lucruri mai rele.
Nu pentru cireș. Poate mai rău pentru un cireș
e când George Washington se apropie cu un topor în mână și cu bune intenții.
În fine, m-am întrebat ce ar vrea mama să fac.
La cum era mama, ar fi vrut să treci la subiect.
Bine. Paxton. Uite.
Eu am cumpărat scumpa ta motocicletă.
Cumpărătorul motocicletei tale sunt eu. Și ți-o dau înapoi.
Gestul meu de frate vitreg.
Motocicleta ta e a ta din nou.
Nu-mi mulțumi, Paxton. Te rog, nu e nevoie.
Tot ce îți cer, singurul lucru pe care ți-l cer
este să fii îngăduitor cu tine însuți de acum înainte.
Să înveți din asta. Că lumea nu te urăște.
Că uneori soarta pare dură și crudă, dar oamenii chiar le vor binele...
Salut, David! Sunt Linda. Bună!
Linda, credeam că vorbesc doar cu Paxton.
Știu. Am auzit de gestul tău superb și n-am putut să mă abțin.
Trebuia să intervin și să spun: "Dumnezeule, David!"
- Ce fel de om ești? - David mi-a cumpărat motocicleta.
Da, am auzit. După care am auzit predica și am zis:
"Nu numai că e generos cu banii, dar și cu înțelepciunea lui."
- În fine, Paxton. Asta e. - Nu.
Nu vreau să întrerup acest moment deosebit. Spuneai că soarta e dură...
... și crudă?
- De ce te-ai supărat pe el? - Nu m-am supărat.
Ba da.
Tu ai fost.
Tu mi-ai cumpărat motocicleta.
Paxton, nu fi caraghios! Ai auzit ce a spus David.
David n-ar face așa ceva, dar și-ar asuma meritul.
Dar tu ai face așa ceva și ai acorda altcuiva meritul.
Ai făcut-o din milă.
Da. Mă temeam de ce se va întâmpla dacă pierdeai totul.
Mai ales ca să n-am conștiința încărcată.
Avalanșă de mărturisiri, dar...
Am făcut-o pentru că motocicleta ne reprezintă.
Nu... Mila e aici, iar iubirea e tocmai aici.
Nu te preface că există o punte.
Dar ți-ar mai fi milă de un om care a furat un milion de lire?
Aș fi milionar și aș fi din nou "bandido".
Poate te-ai răzgândi.
Poate am pleca împreună spre asfințit.
Paxton...
Orice vom decide să facem astă-seară, drumurile noastre se vor despărți.
Banii ne-ar da amândurora libertate.
Voi lua în calcul acest lucru când voi lua decizia.
Mersi pentru motocicletă.
Doamnelor și domnilor...
tovarăși de detenție...
Am ceva pentru voi
înainte să urc în autobuzul numărul 25, să-mi întâlnesc soarta.
E un fragment dintr-o poezie scrisă de T.S. Eliot,
de care sunt sigur că n-a auzit nimeni.
"Ea se întoarce și privește în treacăt în oglindă,"
"aproape trecând cu vederea plecarea iubitului."
"Mintea îi îngăduie doar un gând pe jumătate format."
"Acum, s-a terminat și mă bucur că s-a sfârșit."
Ne vedem la momentul decisiv, Linda.
Ar putea fi ultimul autobuz pe care îl iau.
Am decis să merg singură. Mersi.
- Nicio problemă. - Mulțumesc.
Fă-o, Paxton! Profită de șansa pe care ți-a dat-o destinul.
DIAMANTUL HARRIS
- Bună, străino! - Doamne! Vreau să te îmbrățișez.
Nu pot să te îmbrățișez. Urăsc virusul ăsta. Îți trimit pupici.
- Bună, străino! - N-a mai fost la fel fără tine aici.
Charlotte, spune-mi chiar acum numele antrenorului tău personal.
Am slăbit din cauza stresului. Am aflat că iubita mea îmi fura bani.
- Poftim? - Poveste lungă. Îți spun altă dată.
- Bună! - Bună!
Terry, ghici cine a venit!
Uită-te la camera 14.
Drăcie! E Linda.
Linda, ce te aduce aici?
Nu sunt pe listă, fiindcă am aranjat cu Imran.
Am nevoie de un birou cinci minute. Trei minute. Se poate, Charlotte?
- Vino! - Bine.
Trebuie să-mi aștept șoferul. Stai puțin. Scuză-mă.
- Salut! B2B Pro Freight Services? - Da.
Pentru colecția Eve Schwarz?
Da? Bine. Așteaptă acolo puțin.
- Firma noastră era indisponibilă. - Lumea a înnebunit.
- Trebuie să-l verific temeinic. - Noi vrem să-i vedem legitimația.
Imran a spus că trebuie să verificăm legitimația șoferului.
Desigur.
Îmi arăți legitimația ta?
Mulțumesc.
Doamne! Charlotte, am uitat.
- Nu ți-am spus. Tocmai ție. - Ce?
E o veste uimitoare, care mi-a schimbat viața.
- Am cunoscut pe cineva. - Credeam că vei rămâne singură.
- Și eu. - Online? Pe Bumble?
- Cum e tipul? - E...
E poet. Da... E un poet foarte rebel.
- Doamne, ce romantic! - Știu.
Am programare la seifuri la 7:00.
Trebuie să-l verific pe șofer. Mulțumesc.
- Linda... - Cum e viața asta...
Nu-i așa? Nu știi niciodată ce te așteaptă.
Totul e în regulă.
- Mulțumesc, Mark. - Pentru tine, orice, Linda.
Bine. O să-ți creez o legitimație Harrods
care îți va da acces în toate zonele.
- Data nașterii. - 19 ianuarie 1809.
Dar am publicat prima poezie abia în 1827.
E bine. Ești tare de înger. Nu te panichezi.
19 ianuarie 1980. Înălțime 1,80 m. Constituție...
Atletică medie. Și, în adâncul meu, sunt panicat.
Îți dai seama că am înnebunit amândoi.
Încă n-am făcut nimic. Condamnări penale, niciuna.
Când începe momentul? Momentul în care decidem.
În camera de control e un surd care citește pe buze.
Taci! Uită-te aici!
De ce ești pricepută la asta?
Echipa B, avem nevoie de ajutor la stația de încărcare.
Linda, am nevoie de numele domnului, în caz de incendiu, așa că...
Numele lui? Edgar Allen Poe.
Edgar...
Edgar Allen Poe. Excelent. Mulțumesc.
E prima oară în 100 de ani când se închide Harrods.
Totul trebuie pus în cutii.
Perle, poșete, obiecte de artă, bijuterii.
- Diamante. - Da. Diamante.
Se închid ușile.
Mai știi jocul pe care îl jucam când eram singuri în lift?
Ne puneam întrebări și trebuia să spunem adevărul?
- Spune! - Ce s-a întâmplat cu noi doi?
Când te-am cunoscut, îmi doream un tip rebel și erai rebel.
Apoi, n-am mai vrut pe cineva rebel, iar tu ai încetat să fii rebel.
- Trebuia să meargă. - Dar n-a mers.
- De ce? - Nu știu.
E adevărul.
Se deschid ușile.
- Ți-e foame? - Da.
Programarea la seif e peste o oră,
așa că ce vrei să mănânci? Sunt de toate, pur și simplu.
Harrods va dona toată mâncarea la o bancă de alimente.
Vă rugăm să pregătiți toate documentele pentru verificare.
Bine.
- Ne urmărește cineva? - Poate.
Țintește mai sus.
Cel mai bun caviar de morun?
Deci ăsta e momentul?
Nu. Trebuie să lămurim un lucru înainte să ne hotărâm.
Aceasta e o trufă neagră Périgord, din Italia. Se vinde cu 735 de lire.
- O ciupercă afurisită? - Asta ne trebuie ca să ne lămurim.
Care e diferența între cost și valoare pentru noi doi?
Voi pregăti un picnic care, în condiții normale, ne-ar costa cam 5 000 de lire.
- Se închid ușile. - Scumpa mea bunică era rasistă.
Da. Și tocmai am decis să o elimin din juriul din mintea mea
care poate să-mi judece faptele.
Cine mai e în acest juriu?
Răposata mea mamă, Dumnezeu și tu.
- Cum de nu m-ai exclus? - Se deschid ușile.
S-au deschis ușile, nu sunt obligată să-ți spun.
Aici veneam în pauza de prânz.
Ce tablou de aici îți dorești?
Nu vreau să am unul.
Vrei să pictezi unul.
Vreau doar să pictez.
Deci acesta e momentul. Stai!
- Tipul surd se uită la noi? - Poftim?
Am inventat asta, ca să nu mai vorbești.
Gândește-te!
100 000 de lire pe an, zece ani. 50 000 de lire, 20 de ani.
- Un milion de lire. - Da.
Ai putea să pictezi. N-ar fi nevoie să vinzi nimic.
Se închid ușile.
- N-am învățat să merg pe bicicletă. - Poftim? Niciodată?
Da. Am mers direct pe motocicletă.
Înainte de Crăciun, am avut o întâlnire sexuală cu Maria și a fost grozav.
Se deschid ușile.
Bine. Deci am stabilit că amândoi ne dorim libertate.
- Maria, pe bune? - Paxton...
Vom lua cea mai importantă decizie din viața noastră.
Poți să te concentrezi?
Bine. În procesul de luare a deciziei, încă n-am discutat aspectul moral.
Uită-te! E... un oraș întreg în carantină.
Spitalele nu fac față. Un milion de lire ar ajuta. Am face un bine.
În plus, în bancnote de 50, încap într-o servietă.
Îi poți lăsa la ușă. Ia de-aici, bunico!
- Ai eliminat-o pe bunica. - Așa e. Mulțumesc.
Bine... O facem.
La naiba! Hotărâm chiar acum.
Bine.
Înainte, te-aș fi sărutat acum.
Să vedem ce se întâmplă.
- Bine. - Fir-ar!
- Maria? - E timpul să mergem.
- Serios? - Trebuie să mergem la seif.
Deci o facem sau nu?
- Te simți bine? - Dumnezeule, nu!
Dumnezeu chiar face parte din juriul din mintea ta?
Să știi că Dumnezeu e de acord cu orice decidem să facem.
E bine de știut.
- Salut! P.J., nu-i așa? - Da.
- Condu-ne! - Pe aici.
De ce îmi sună cunoscut numele Edgar Allen Poe?
Trebuie să fie de la Miracore. Aduc diamantul Harris.
- Mulțumesc. - Cu plăcere.
Îl expediați la New York?
- E o temă subacvatică. Ideea mea. - E frumos.
Ești foarte bună la ce faci. Ce făceai.
Trebuie să împachetăm doar bijuteriile și accesoriile.
Îmbrăcămintea merge jos. Nu va dura prea mult.
Da, nu prea mult. Să îl scot de acolo?
Da. De ce nu?
Bine.
- Repede, peștii sunt piranha. - Poftim?
- Trebuia să simbolizeze ceva. - Ce anume?
Nu mai țin minte. Ia-l repede, n-o să pățești nimic.
Deci acesta e momentul.
Pare atât de ușor...
Nu s-a pus niciodată problema dacă putem, ci dacă ar trebui s-o facem.
Și o vom face? E vorba despre noi doi.
Și nu spun că o vom face,
dar, dacă da, trebuie să faci un pas la stânga.
Să fac pasul?
Fă pasul. Hotărâm după aceea.
Linda, dacă decidem pe moment, eu zic s-o facem.
Dacă lăsăm momentul să decidă, după părerea mea,
momentul spune foarte răspicat...
"Pune copia în cutie și pune-l pe cel veritabil în geantă."
Libertate, Linda. Într-un singur moment minunat.
Ești bine? Bine.
- E sub control. - E sub control.
- Sub control. - Da.
Bine. Cred că ar trebui să începem cu poșetele.
- Și să luăm sacii... - Linda!
- Eu sunt. - Donald.
Trebuie să vorbesc urgent cu tine.
Scuză-mă, poți să te duci puțin la plimbare?
Am să-i spun lucruri foarte importante colegei mele.
Donald.... Credeam că te-am concediat, dar ești aici.
Ascultă... La sediul Miracore a fost primit un apel anonim.
Persoana a spus că șoferul de la B2B care transportă colecția Eve Schwarz
folosește un nume fals și are cazier.
Bunico, zău!
Am venit într-un suflet. Slavă Domnului că ești bine.
- Sunt bine. - Vine poliția.
- Vine poliția și... - Trebuie să apară.
Trebuie să apară. Bine... Acum suntem contracronometru.
Dacă e nevinovat și e cine spune, totul...
Totul va fi bine. Și va fi bine, fiindcă știu ce să fac.
- Ce ai de gând să faci? - Paxton!
Donald. Paxton. Paxton. Donald.
- Cine ești? - Edgar Allen Poe, evident.
- Ți-a zis "Paxton". - Donald, el e chiar Paxton.
Iar eu sunt o femeie pe nume Linda Jarvis.
Sunt o femeie obișnuită care, acum un minut, a luat o hotărâre extraordinară.
- Ce vrei să-i spui? - Ce legătură are cu tine?
Legătura pe care o are cu el este că...
El e partenerul și iubitul meu de zece ani.
- Cred că încă îl iubesc. - Pe bune?
Dar lucrul cel mai important e că este complicele meu.
Donald, acum un minut am decis... împreună
să furăm diamantul Harris.
Ce mama dracului! Avalanșă de mărturisiri.
Îl cunosc pe Donald și n-avem de ales,
fiindcă a chemat poliția, care trebuie să apară.
- Fir-ar! - Cum spuneam, va fi bine.
Când vine poliția, nu vom mai fi aici.
- Da? - Da.
Donald le va spune că a vorbit cu Linda,
care a spus că totul e bine, a fost o neînțelegere.
Apoi le va da asta, confirmarea identității tale.
Le vei spune că l-ai recunoscut pe șofer de la alt transport.
Apoi le vei spune că acest șofer are un coleg care îl urăște.
- Da? - Da.
Știi de ce vei face toate astea, Donald?
- Nu. De ce? - Fiindcă noi suntem buni.
Paxton, Donald, noi trei suntem buni.
Ticăloșii care m-au pus să te concediez și cel care a cumpărat diamantul
nici nu-și vor da seama că a dispărut.
- Spune-i de sistemul de sănătate. - Da!
Ce zici, Donald? O să minți pentru noi?
Văd numai anarhie din cauza carantinei.
O carantină idioată, aberantă, care ne-a eliberat pe toți.
Donald, îți dau 200 de mii.
Dă-i dracu' de bani! O fac pentru frumusețea gestului.
Linda, ești minunată, iar el e iubitul tău secret, care e bandit,
și veți scuipa în față monolitul global.
În carantină am avut timp să mă gândesc
și să mă plimb în parcul de lângă casa mamei.
În afară de oamenii care își plimbă cânii și de cei care aleargă,
Doamne, lumea e minunată!
Chiar înainte de afurisitul de virus,
eram blocați în rutina noastră, în propriile versiuni ale noastre...
- Trebuie să plecăm. - Lasă-l să-și facă numărul.
... care nu-mi ieșeau. Am venit aici
pentru că îmi făceam griji pentru tine. Nu-mi pasă de Miracore,
de diamantele lor. Nu-mi pasă de ei.
Vreau să fie furat totul!
Voi minți pentru tine, Linda,
fiindcă e momentul să fac dracului ceva!
Se închid ușile.
- Totul e o nebunie, nu? - Da.
Cine credea acum o lună că vom face asta?
Eu, nu.
Edgar Allen Poe este rugat să se prezinte la serviciul de pază.
Edgar Allen Poe să se prezinte imediat la serviciul de pază.
Ar trebui să ne grăbim.
Nu vă grăbiți! Nu evacuăm Dunkirk!
Opriți-vă! Dacă aveți mov, mergeți pe la tribord.
Lasă-l!
Linda?
Dl Edgar Allen Poe este rugat să se prezinte la serviciul de pază.
Sunt Michael, cu săgețile.
Dl Edgar Allen Poe să se prezinte imediat la serviciul de pază.
Fir-ar!
Trebuie să predai legitimația Harrods.
Du-te tu! Salvează-te. Mie îmi joacă feste soarta.
Nu te opri!
Edgar Allen Poe.
Ți-ai lăsat asta la birou.
Vei avea nevoie de ea la Heathrow.
Mulțumesc mult.
Toată lumea zice să te întorci cât mai curând, Linda.
Toți te iubim.
Din seara aceea, am stabilit că, deși suntem bogați amândoi
și nu mai avem slujbe pe care le urâm,
stresul carantinei încă ne afectează grav relația.
Finalul fericit n-are șanse, dacă îți ascunde cineva făina.
Bine. Hai! Bine.
Uite-ți făina. Dar...
Promite-mi că nu faci pâine.
- De ce? - Fiindcă faci mizerie.
Și fiindcă e inutil și va fi necomestibilă
ca toată pâinea de casă, va fi o cărămidă.
Tata făcea pâine și trebuia s-o mâncăm,
altfel, dispărea în atelier și făcea jucării imposibile din lemn.
- Nu mai vreau. - Ai înnebunit.
Ce? Tu ai îngropat ariciul și ai ținut un discurs la mormânt.
Tu ai băgat intenționat beteală în tavan.
- Nu, a fost mereu acolo. - Era să-mi rup gâtul.
- Îți țineam scara, dacă îmi spuneai. - Dacă era acolo, o observam.
Dar n-ai observat că n-are rost să-ți faci bagajul,
fiindcă nu poți să pleci nicăieri.
Au prelungit carantina cu încă două săptămâni.
Fir-ar al naibii!
Ei bine...
Toate astea, pentru o pungă de făină și o bucată de beteală care era acolo.
Și pentru că azi e ziua mea.
- Nu-i nimic. - Știu.
- Suntem în carantină. - Știam.
Nu știe nimeni ce zi e, darămite ce dată...
Ți-am luat ceva ce îți dorești cu adevărat.
Fă-ți de cap!
- Încă două săptămâni? - Încă două săptămâni.
Atunci, publicul meu suferind ar putea avea nevoie de altă poezie.
"Număr bătăile inimii", de Robert Graves.
"Tu, iubito, și eu, Noi doi..."
"Dacă nu suntem decât noi doi, ce ne pasă?"
"Număr bătăile inimii, Număr bătăile lente ale inimii."
"Moartea timpului În bătăi de inimă lente,"
"Patul ne e loc de veghe."
"O zi fără nori, Noapte, apoi, altă zi fără nori."
"Și totuși, un nor imens Se va revărsa asupra lor într-o zi."
În acea zi, carantina va lua sfârșit. Nu acolo, ci aici!
"Doar aici, Căci aici suntem împreună, acum, aici."
"Întotdeauna, tu și eu."
Ați urmărit filmul ÎN IZOLARE