SAVET ZA GLEDANJE Sledećih nekoliko minuta
video snimka sadrži blistavo vrlo zaslepljujue svetlo
Mnogi drugi klipovi kasnije u filmu pokazuju isto. Savetujemo oprez pri gledanju.
SEVER PACIFIKA
640 km od obale Bahe, Kalifornija
ZALIV TIŠINE
LOS ANĐELES 2020
Odrastala sam u Hot Springsu, Arkansas
sa mojim mlađim bratom Kajlom i majkom i ocem.
Otac mi je poginuo kad sam imala 4 godine u saobraćajnoj nesreći.
Udario ga je pijani vozač. Smrskano mu je čelo.
Bila je to sahrana sa zatvorenim kovčegom.
Mojoj majci je bila dijagnostikovana manično-depresivna pshoza i
i lečila se sama alkoholom.
Nakon što je moj otac umro, bilo joj je vrlo teško da brine o Kajlu i meni.
I jednog dana, kad sam imala 12 godina, došla sam kući i našla je
kako sam mislila da se onesvestilla na podu njene spavaće sobe.
Uhvatio sam je za kosu i izvukao, a ona zapravo nije disala.
Posle toga smo se u više navrata selili.
Kajla i ja smo se držali zajedno neko vreme, a onda smo se razdvojili.
I umorili smo se jedno od drugog.
Tako da nismo želeli da ostanemo u kontaktu.
U srednjoj školi sam se odlično snašla.
Neizmerno sam uživala u nauci.
U 11. razredu sam znao da mi je suđeno da postanem morski biolog.
I studije sam shvatila vrlo ozbiljno.
Nisam imala puno prijatelja.
Jer nisam znala kako da budem devojka, zaista.
Diplomirala sam sa odličim i dobio punu stipendiju za studiranje na UCLA.
Šta je bilo neverovatno jer sam znao da ću videti okean.
I uspela sam da vodim ekspediciju na obali Meksika
za proučavanje komunikacionih metoda Humboldove lignje.
Oni menjaju boju bioluminiscencijom.
Trepere, komuniciraju svetlošću.
Meksički ribar ih je zvao "Crveni đavoli"
zbog njihove agresivnosti.
Moj ronilac je morao da nosi verižnjaču*. (*https://sr.wikipedia.org/wiki/Verižnjača)
Nisam ulazila u vodu.
Moj ronioc se zvao Skot.
Pa, zvaćemo ga Skot.
Skot i ja smo razvili vrlo blisko prijateljstvo
provodeći toliko vremena zajedno na brodu
i zavoleli smo se.
Bio je moj vitez u sjajnom oklopu.
Bukvalno.
I kad je bio previše sjajan, tada bi bio napadnut.
Zaprosio me na brodu bakinim prstenom
zaglavljenim u lignji za koju je znao da ću je otvoriti.
Bilo je odvratno, ali slatko.
Savršeno smo se slagali.
Ali to ne znači uvek da treba da traje večno.
2002. letela sam sa Hithroua za J.F.K.
Nedelja, 10. mart.
Sedela sam u zadnjem delu aviona.
K57. U ekonomskoj klasi.
Sedela sam pored čoveka koji je pokušavao da mi privuče pažnju.
A ja jednostavno nisam bila raspoložena.
Pokušala sam da mu pokažem svoj verenički prsten.
Izgledalo je da ga to nije pogodilo.
Pa sam pomislila da bih mogla da se pretvaram da spavam.
Dok sam se izvačila iz toga, odjednom je postalo vrlo tiho.
Bilo mi je to svetlo na licu.
Međutim, to nije bilo svetlo iz kabine, jer je dolazilo sa jedne strane.
Čula sam pomalo nervozan smeh
a zatim čovek pored mene
rekao, "Koji je to kurac"?
Otvorila sam oči i cela kabina je bila osvetljena
žutim svetlom.
Htela sam da ustanem da vidim šta je to.
Čovek pored mene se ukočio, pa sam morala da se prebacim preko njega
i našla sam se na praznom sedištu.
Kad sam pogledala kroz prozor, ono što sam videla bila su
dva masivna, blistava žuta diska.
Lebdela su negde između ravni i horizonta.
Bili su tako svetli.
Sad, imajte na umu, bila je 2002.
Pa iako smo svi imali mobilne telefone, bili su obično sranje
a kamere su bile đubre.
Ionako nikome nije palo na pameti da ih koristi.
Kad vidite tako nešto, samo budete
zapanjeni.
Sve što možete učiniti je da buljite u to.
A onda su odjednom jednostavno nestali.
I opet je bilo potpuno crno.
Mislim da nisam čuo da se neko posle toga čak i našalio.
U avionu je bilo potpuno tiho.
Ustala sam i vratila se na svoje mesto
a momak me nije gnjavio do kraja leta.
Ali u mislima mi se vrtelo.
Pokušavala sam da obradim koje su mogućnosti.
Šta je to moglo biti.
Je li to bila neka vrsta vremenskog fenomena?
Sad tako nešto, sa takvom veličinom
nije moglo da uđe u atmosferu a da ne prođe neprimećeno.
Nešto od te mase koja se gura iz svemira
na zemlju bi zapalio atmosferu.
Nebo bi bilo u plamenu.
Dakle, to je morala biti jedna od nekoliko mogućnosti.
Ili je to bilo nešto sa zemlje.
Neka vrsta prirodnih fenomena.
Ili ako je to u stvari bio čvrst predmet
morao je ili biti napravljen na zemlji
ili je stvorena tehnologijom tako
izuzetno naprednom da bi mogao u potpunosti zaobići
sve zakone fizike kakve poznajemo.
I mada dugo godina nisam dobila potvrdu,
to je u stvari i bio.
Iskrcavanje je bilo sasvim normalno.
Razmišljao sam da razgovaram sa pilotom, ali
odustala sam od toga.
Pa sam otišla kući.
Skot i ja smo u to vreme živeli u Njujorku
i rekla sam Skotu šta se dogodilo.
Ono što sam videla.
I samo me pogledao kao da je razočaran.
Tako da jednostavno nisam ponovo to iznela...
kasnije.
Uprkos tome što je tema kod kuće bila tabu
nisam mogla da prestanem da razmišljam o tome
gotovo do tačke opsesije tokom nekoliko meseci.
Onda sam jednog dana bila na interetu i videla sam članak iz Posta.
Pilot Rej Tompson je otpušten
citiram, "jer je učinio da avio-kompanija izgleda smešno
svojom neverovatnom pričom", kraj citata.
To je bio moj pilot.
Bila sam...
bila sam besna.
Zato sam odmah napisala pismo Postu
potkrepljujući negove tvrdnje.
Osećala sam... da bi ga moja solidna naučna reputacija nekako... podržala
i možda doprinese da ne okonča karijeru.
Potpisao sam svoje ime i dala sam im dozvolu da ga objave.
Nisam mislila da će ga neko pročitati, da će nekome biti stalo.
Ali, pogrešila sam.
I to je bila možda najgora odluka koju sam ikada donela.
Skot je to saznao od svog kolege koji mu je poslao pismo.
"Je li ovo vaša Laura?"
Odštampao ga je, doneo kući i suočio me sa tnjim.
Iskreno, nisam mislila da nešto nije u redu sa tim.
Nismo se složili. Bila je to naša prva svađa.
Otuđavanja mojih poznanika i kolega usledila su vrlo brzo.
Čak sam se i na poslu osećala kao da me otpuštaju, ispituju.
Moj autoritet je nestao.
Čula sam kako me ljudi nazivaju NLO lujkom.
Ubrzo sam pozvana na večeru sa Skotom.
Mislila sam da je to možda znak da se stvari smiruju.
Bila je to vrlo prestižna zabava.
Neću navoditi imena, ali...
vrlo brzo se pretvorio u okrugli sto ljudi koji upućuju
pasivno agresivne poglede ka meni.
Šalili su se o malim zelenim stvorenjima.
U vožnji autom kući...
Skot je bio... odsutan.
Samo me isključio, zaista, od tada.
Mislim da sam u autu znala da stvari više nikada neće biti iste.
Nije prošlo mnogo vremena pre nego što je okončao veridbu.
Karijera mu je bila u opasnosti.
Ljudi su sumnjali u njega jer su sumnjali mene.
Koliko je može reći, nije imao izbora.
Moja karijera se usporavala i osećao se kao da će njegova biti sledeća.
Pa... razumem.
Nedugo zatim, dobila sam obaveštenje
u kome se kaže da mi je angažovanje otkazano.
Pomislilla sam da bih mogla odustati od priče.
Razmišljala sam o tome.
Po završetku veridbe
bila sam bez posla u Njujorku, što nije moguće.
Tako da sam odlučila da se vratim u L.A.
koji je bio poslednje mesto kojeg sam se mogla setiti
gde sam se osećala srećnom.
Nisam mislila da će... me moja nova reputacija pratiti
sve do zapadne obale, ali jeste.
I imala sam problema da dobijem posao.
Jedini posao koji sam mogao da dobijem je predavanje srednjoškolske biologije,
u holivudskoj gimnaziji.
Bila sam tamo od 2004. do 2006. godine.
Jednog dana u junu 2006
ocenjivala sam maturante u svojoj učionici i ušla su 2 muškarca.
Bili su kao G-men iz filma.
Počeli su da me ispitaju o mom NLO iskustvu.
Tako da sam se odmah nakostrešila.
Pretpostavila sam da su bili ili reporteri tabloida
ili neka vrsta jezivih istraživača NLO-a
i zapretila sam da ću pozvati policiju.
Tada su me obavestili da pripadaju agenciji sa tri slova.
Rekli su da su tu da bi mi potencijalno ponudili posao.
Predali su mi belu karticu sa brojem telefona
i rekli da će telefonski broj biti dostupan 3 dana.
Onda su otišli.
Pa sam razmislila o tome.
Nisam imala više šta da izgubim. Tako...
3. dana sam ih pozvala.
Glas koji mi se javio pitao me je da li bih pristala na razgovor.
Rekla sam da.
To je bilo to.
A sledećeg jutra pojavljuje se još jedan G-men u crnom sedanu
kuca mi na vrata i kaže mi da je tu da me odvede na moj razgovor.
Odvezli smo se do napuštenog parkinga u centru L.A.
gde sam prebačena u autobus sa zatamnjenim prozorima.
Bila sam jedina osoba u autobusu i vozač nije razgovarao sa mnom.
Vozili smo se oko 2 sata. Nisam imala pojma gde smo išli.
Onda kad smo stigli na odredište
još 2 G-mena su ušla u autobus, i stavila mi zatamnjene naočare.
Veoma dramatično, uznemirujuće.
I izveli su me iz autobusa.
Kad su naočare sklonjene, našla sam se u beloj sobi sa stolom i stolicom
vrlo očigledno providnim ogledalom
i brdom papirologije.
Iznad mene je zvučnik i začuje se ženski glas
i traži od mene da pogledam dokumente po redu.
Prva stvar je smešan upitnik ličnosti
skoro 500 pitanja.
Sledeća stvar je gomila zakonskih akata u kojima se daje pregled
koliko tajne i poverljive bi bile informacije koje mogu dobiti...
koje sam temeljito pročitala.
Posle toga, od mene se tražilo da napravim spisak svih...
svih mojih bliskih prijatelja, rođaka, poznanika...
njihove kontakt informacije, njihova poznata prebivališta.
Vrlo kratak spisak.
Tada u stvari nisam imala nikoga u životu
pa sam to zapisala.
Posle toga, zamoljen sam da opišem svoje UFO iskustvo.
Tada sam počela da nagađam o čemu bi se ovde moglo raditi.
Onda sam sa vraćen u autobus sa naočarima.
2 sata vožnje nazad do centra L.A, u sedanu i kući.
Osećala sam se opijeno pri povratku kući.
Te noći nisam mogla da spavam.
Kao da bi možda ipak iz ovoga proizašlo nešto dobro.
Nekoliko dana kasnije, dobio sam poziv
i pitali su me da li bih prihvatila poziciju.
Nisam imao pojma kakva je pozicija
ali samo sam rekla da.
Sledećeg dana na vratima se pojavljuje novi momak i crni sedan. Ista odeća.
Ponovo sam odveden u centar L.A.-a, u autobus, vožena 2 sata.
Naočare, celih devet.
Natrag u belu sobu.
Samo ovaj put umesto brda papirologije
tu je NDA i knjiga.
Knjiga je plava, u povezu.
Ništa na koricama.
Glas mi govori da potpišem NDA
a zatim pročitam knjigu od korice do korice.
U ovom trenutku počinjem da osećam vibraciju onoga kako mora da se osećaju
naučnici kada ih uvuku u sobicu
i daju im dokumenta o Bogu Ksenuu.
Ispostavilo se da je to ionako bilo nešto prilično slično tome.
Knjiga "Procena"
sadrži preko pola veka tajnih istraživanja.
sve što je vlada Sjedinjenih Država znala
ili je bar znala ova mala ćelija u Ministarstvu odbrane
o NLO fenomenu.
Dakle...
ako želite da znate istinu o neidentifikovanim letećim objektima
i neljudskom inteligencijom koja njima upravlja...
evo je.
PROCENA Odlomci iz audio edicije knjige Zaliv tišine dr Laure Gejb, doktora filozofije
Svemir je star skoro 18 milijardi godina.
Galaksija Mlečni put u kojoj se nalazi naš Sunčev sistem
stara oko 13 milijardi godina, i sadrži čak 400 milijardi zvezda
i isto toliko pojedinačnih planeta.
To su vremenski rasponi toliko veliki da su izvan
shvatanja individualnog ljudskog mozga.
Naša Zemlja je nastala pre oko 4,5 milijardi godina
a život se na njoj relativno brzo razvio.
Elektricitet je prolazio kroz rana mora i određene molekule,
tokom još nekoliko milijardi godina, spajajući ih u organizovane forme.
Postali su iste one bezumno replicirajuće nukleinske kiseline koje još uvek
čine naš genetski kod, kao i kod svog ostalog života na Zemlji.
Ovaj proces je ipak trajao još 2 milijarde
godine pre nego što je proizveo bilo šta zanimljivo.
Prva morska bića koja su oblikovala peraja u stopala i
izvukli se na obalu tek pre 370 miliona godina
dok su se rani ljudi konačno pojavili tek pre samo 3 miliona godina.
A čak smo i tada stigli do stvarne tačke
tehnološke sposobnosti u okviru prošlog veka.
Ljudska bića su svoj prvi let obavila tek 1903. godine...
Ali nešto mnogo sofisticiranije je
leteloi oko našeg neba davno pre toga.
Prvi stvarni UFO izveštaj datira iz 1878. godine.
Farmer u Teksasu posmatrao je kako čudan, naoko nečujni predmet leti iznad njih
koji je posmatran odozdo ličio, kako je rekao, na veliki tanjir.
Predmet se vinuo ka dalekom horizontu i nestao.
List koji je objavio njegovu priču je izneo
da to zaslužuje pažnju naših naučnika
Tada, kao i sada, javno nije dobio nijednog.
Uskoro je usledilo još poseta.
Tokom sledećih nekoliko decenija dolazili su talasi izveštaja o jarkim svetlima
sa privezanim tamnim telima koji proleću noćnim nebom Amerike.
Istaknuti umovi tog vremena su ih tumačili
kao vazdušne brodovi koje je stvorio neki skriveni genije.
Dok se talas takvih izveštaja, širio, postajalli su sve sumnjiviji i
očigledno smatrani proizvodom ograničene mašte
ali mnoga od opisanih viđenja se gotovo
poklapaju sa vrstama predmeta koji se i danas vide.
Tokom prvih nekoliko decenija 20. veka, inteligencija
koja je pilotirala UFO-ima pojavljivaa se vrlo retko.
Čak ni I svetski rat, sa svojim vazdušnim bitkama u nastajanju,
očigledno nije bio vredan temeljnijeg posmatranja.
To se uskoro promenilo.
II svetski rat označava pojavu UFO fenomena u njegovom sadašnjem obliku.
I u evropskom i u pacifičkom pozorištu borbe
piloti su prijavljivali da ih prate ili obasipaju tajanstvena svetla
i bezkrilne letilice koje ih potpuno nadvladavaju u manevrisanju.
Uprkos tome što ovi objekti nikada nisu
delovali neprijateljski, pretpostavlalo se od
svetskih Armija da su nvo oružje koje je razvila
jedna od različitih neprijateljskih nacija.
Američki piloti nad Nemačkom prozvali su ih „Švabske vatrene kugle",
verujući da su neka zlokobna nacistička inovacija
dok su ih kolege stacionirani u Engleskoj pozivali Fu Fajters
originalno je bilo jJebeni Fu Fajters, ali ova živopisnija
varijanta pojma bila je cenzurisana u tadašnjoj štampi.
UFO-i su sada bili predmet privatne brige vojske,
ali će se svest ubrzo proširila u javnosti 1947
kada su pilot Kenet Arnold i drugi izvestili da su videli flotu objekata nalik
tanjirima koji su jurili nebom nadzvučnom brzinom iznad države Vašington.
Novine su se dohvaile priče i objavile je bez izrugivanja i podsmeha,
i plima otvorene radoznalosti i interesovanja proširila se širom sveta.
Javnost je želela odgovore.
Međutim, problem je bio u tome što vojska nije imala...
zastrašujući scenario za najmoćniju naciju na svetu.
Tako je započela politika poricanja i ismevanja koja bi zauvek
otrovala temu u glavama naučne zajednice
i učinila ih neplaćenim šaljivdžijama za vojnu kampanju tajnosti.
Ali zašto su se ova napredna bića odjednom toliko zainteresovala za nas?
Taj odgovor je i tada bio očigledan.
Vazduhoplovstvo je zvanično analiziralo motive mogućih posetioca iz svemira.
Evo direktnog citata iz zvaničnog izveštaja.
„Takva civilizacija mogla bi primetiti di mi na zemlji sada
imamo atomske bombe i brzo proizvodimo rakete.
U prošloj istoriji čovečanstva trebali bi biti uznemireni.
Stoga bismo u ovom trenutku trebali očekivati
pre svega da vidimo takve posete ".
Početak antropocenske epohe
predložena geološka vremenska skala koja obeležava doba kada
je ljudska tehnologija počela značajno da utiče na Zemlju
predloženo je da započne 1945. sa detonacijom prve atomske bombe.
Nisu se slučajno naši posetioci pojavili
u gomilama u tačno istom trenutku.
Njihovo pojačano posmatranje naše planete teče tačno
paralelno sa našim povećanim uništavanjem.
Karl Sagan, svetac zaštitnik naučnika iz fotelja
jednom je izneo mišljenje da je apsurdno zabaviti se idejom da su bića
sa druge planete bili tako redovni posetioci naše
uporedivši takav scenario sa svakim antropologom na Zemlji koji trči
da vidi domoroce na nekom udaljenom ostrvu kako razvijaju novu ribarsku mrežu.
Njegova očigledna predrasuda protiv vrednosti
domorodačkih kultura na stranu, ovaj
argument mi se uvek činio glup i u lošoj veri
uzimajući u obzir da je ovo gledište često zastupano od istog tipa naučnika
koji će takođe pokušati da vam ulije preterano sentimentalni osećaj strahopoštovanja
o čudesnoj prirodi života na Zemlji.
Ili je ova planeta smetlište nedostojno svemirskog proučavanja, ili je
blistav dragulj lepote jedinstven u ogromnoj praznini svemira.
Volela bih da se odluče.
Ali nismo sami.
Pitanje porekla i svrhe UFO letilicaa
poseta Zemlji iznedrila je konkurentske hipoteze
neki validnije od drugih.
Najpopularnija i najočiglednija je da su ona
vanzemaljska vozila ili tehnologija
kojim upravljaju inteligencije koje su evoluirale u drugom
Sunčevom sistemu, možda čak i nekoj drugoj galaksiji.
Napokon, praćeni su na radaru kad ulazie u atmosferu
iz svemir, a mirno su ih posmatrali astronauti u orbiti.
Iako nije najseksije ili najegzotičnije
objašnjenje, ono je koje odgovara podacima
i na koje sam se je lično pretplatila,
većina osoblja CEU-a i većina vojske.
Ta egzotičnija objašnjenja uključuju interdimenzionalnu hipotezu
kojia tvrdi da letilice potiče iz druge dimenzije ili ravni stvarnosti,
što zvuči uzbudljivo i opasno, ali je naučno potpuno neproverljivo
i u osnovi se smatra da je to magija.
Zatim postoji kriptozemaljska hipoteza, po kojoj se UFO-i objašnjavaju
kao tehnologija koju je razvila još naprednija endemska vrsta na Zemlji
koji nekako nikada nisu otkriveni, a takođe
nisu ostavili traga o sebi u fosilnim zapisima.
U sličnoj ravni je i drugo objašnjenje, koje svakih
nekoliko godina izbaci neki novi istraživač
koji misli da je to smelo i novo, a ne nešto što im je
palo na pamet svakom kamenovanom donjem delu
njihovih soba u studentskom domu u 3:00.
Naravno, mislim na ideju da su UFO jednostavno
vremeplovi koje koriste ljudi iz budućnosti,
ideja tako glupa i daleka, da je bila
nekada korišćena i kao radnja filma Godzila.
Konačno, postoji hipoteza koja ima depresivni, ali ne i iznenađujući
broj pristalica i u Pentagonu i u vladi
po kokoj se veruje da su NLO demonskog porekla i emisari
Satane koji želi da testira veru u našeg Boga naše bogobojažljive hrišćanske nacije.
Termini, NLO (or. UFO)... neidentifikovani leteći objekat... kao i
moderniji, noviji pojam UAP... neidentifikovani vazdušni fenomeni
su oboje pomalo pogrešni.
Iako se letelica često vidi na nebu, ona ne „leti",
što bi opisivalo čvrsti predmet koji se kreće na vrhu gasova koji
čine našu atmosferu na neki fizički pogon.
NLO-i to ne rade.
Iako se kreću često hipersoničnom brzinom, oni
ne probijaju zvučni zid ili uopšte prave bilo kakav drugi
zvuk, što ukazuje na to da nema pomeranja vazduha oko njih.
Nemaju izduvni trag ili indikacije konvencionalnog pogona.
U stvari, jedan od najbržih načina slanja izveštaja o NLO-u u đubre na CEU
bilo je reći da je proizvodilo glasne zvukove, ispuštalo izduvne gasove
ili bilo koji drugi indikator konvencionalnog mlaznog pogona.
Takvi slučajevi mogu skoro uvek biti komotno
otpisani kao podvale ili pogrešne identifikacije.
Ne samo da letilice ne probijaju zvučni zid,
one takođe zaobilaze koncept inercije.
Redovno prave teške okrete pod pravim uglom
idui brzinom od preko 22.000 km/h
tako brzo da mogu da obiđu čitav
obim Zemlje za manje od sat vremena.
Teorijski, bilo šta sa masom koja zauzima fizički
prostor bi trebalo da bude podložan inerciji, gravitaciji, celini
ali NLO-i, koji se povremeno pojave na radaru i zato imaju
konkretno, fizičko prisustvo u vezi sa njihovim vidljivim izgledom
očigledno nikada nisam čula ni za jednu od ovih ljudskih
koncepta fizike, jer ih sve zanemaruju.
Ne samo da one prolaze kroz svemir potpuno nesmetano, već i zaranjaju
u dubine okeana bez prskanja ili mreškanja.
Izgleda da su istovremeno i ovde i nisu ovde, krećući se
kroz svemir, ili ga jednostavno nekako savijaju oko sebe.
Oni se zapravo ne useljavaju sami od sebe... šta jesu
zapravo čini da pokreće neposredni univerzum oko sebe.
Pored toga, imaju napredne mogućnosti prikrivanja.
NLO će se često pojavljivati na radaru ili sonaru dok su potpuno nevidljivi
golim okom, postaju to samo kad se gledaju
kroz infracrveni ili ultraljubičasti spektar.
Suprotno tome, oni će se često pokazati jasno kao dan za sve
da se vide, ali ostaju potpuno neotkriveni pomoću radara.
Ako su otkriveni ili viđeni, čini se da je to
ili namerni prikaz, kao što su njihove česte
pojave iznad lokacija sa nuklearnim oružjem u
Sjedinjenim Državama i bivšem Sovjetskom Savezu
ili jednostavno retkim slučajevima kad isključe zaštitu i očigledno ne mare oko toga.
Uostalom, čak i ako ih vide, mi zaista ništa ne možemo učiniti po tom pitanju.
Njihov omiljeni metod prikrivanja je, međutim, najjednostavniji.
Zapravo se ne motaju po našem nebu.
Njihovo omiljeno stanište na Zemlji je na dnu okeana, tamo gde mogu
obavljati svoj posao gotovo bez ometanja ili otkrivanja od strane čovečanstva.
Jedna od šala koja se često priča među
osobljem CEU-a bila je ideja da ćemo jednog dana
konačno razumeti jezik delfina i kitova
nakon čega će nam reći da su svemirski vanzemaljci
bili u poseti i komunicirali sa njima tokom eona
ali nisu želeli da razgovaraju sa nama glupim, primitivnim šetačima na kopnu.
Znamo da su ovde... ali zašto su ovde?
CEU još uvek ne zna.
Kao ni razne druge tajne istraživačke grupe, kladia bih se,
od kojih su mnoge formiane i zaštićene od
privatnih korporacijea tako da ne podležu vladinim revizorima.
A ni civilnim istražiteljima.
Savremena ufologija nije nauka, ona je subkultura
a privlači uglavnom ili post-hipike Nove generacije ili paranoične desničare
koji dodaju NLO-e na svoju listu rubnih hobija pored
Iluminata i raznih antisemitskih zavera.
I takođe nije slučajno što je pomama za otmicom vanzemaljaca dostigla svoj
zenit paralelno sa satanskom panikom kasnih 1980-ih i ranih 90-ih
kad su istražitelji nadrilekari koristili
krajnje nepouzdanu tehniku regresivne hipnoze
kako bi njihove žrtve poverovale da su ih analizirala svemirska bića
ili prisiljavala da učestvuju u krvavim orgijama u prigradskim podrumima.
Ono što znam je da na Zemlji postoji preko 9 miliona vrsta života, što znači
preko 9 miliona tačaka potencijalnih studija
za hipotetičke naučnike iz drugih zemalja.
Taj broj se, međutim, brzo smanjuje zahvaljujući samo jednoj vrsti na Zemlji,
koja će se verovatno uskoro uključiti u broj nestalih.
Često pomislim da nas inteligencije posećuju
slično našim naučnicima smeštenim na Antarktiku
koji se povremeno sreću sa dezorijentisanim pingvinom
odmičući se od obale i u beskrajni smrznuti otpad.
Naučnici se pridržavaju strogog kodeksa neintervencije; i zato moraju
posmatrajte kako se jadno stvorenje uvlači u beli horizont samo da bi umrlo
nesposoban da se sačuva pukim plvanjem u drugom smeru.
Dakle, nakon što sam pročitaa sve ovo, iala sam 2 izbora:
Ili se pridružite Jedinici za borbu protiv špijunaže, CEU
ili truliti u osrednjosti do kraja života u
potpunom strah od svih NDA-a koje sam upravo opisala.
Nepotrebno je reći da sam se pridružila CEU.
CEU je tako nazvan jer je NLO fenomen toliko neuhvatljiv
da je skr nemoguće prikupiti podatke o njima.
Dakle, to možemo učiniti slučajno ili putem svrsishodnog špijuniranja.
Međutim, kad god, gde god možemo.
NLO inteligencije nas posmatraju, pa se trudimo da i mi njh posmatramo.
CEU je formirala 1972. godine Nikonova administracija.
Sad, Nikon je bio paranoični psihopata
tako da ne treba da čudi da je bio restravljen fenomenom NLO
i želeo je da učini sve što je moguće kako bi dobio što više informacija.
Iako je bilo još nekoliko
organizacije koje su postojale pre CEU,
CEU je bila prva koji je zapravo počela od tačke prihvatanja.
Sve druge organizacije iz prethodnih administracija počele su sa tom idejom
da moramo istražiti ovaj fenomen da bismo videli da li on zaista postoji.
Dok smo mi rekli, znamo da ovo postoji, znamo i to
postoje vanzemaljski letilice ili neka vrsta vanzemaljske inteligencije.
I mi ćemo krenuti od toga kao našeg referentnog
standarda, a zatim istražiti odatle.
Žena koja je vodila CEU tokom mog mandata bila je... zvaćemo je Rejčel.
Uspela je da se održi na svom položaju više od 20 godina.
Nju je 80-ih imenovao Ronald Regan.
Povremeno pomislim kako bi brzo nastale naše razlike širom sveta
ako bsmo smo se suočili sa vanzemaljskom pretnjom izvan ovog sveta.
Pa ipak, pitam vas, nisu li vanzemaljska snage već među nama?
Imala je divne priče o svom boravku u CEU dok je Regan bio glavni.
Nekada je dolazio u kancelariju i tražio da vidi "mrtve svemirske vanzemaljce".
Tada bi mu rekla da nema mrtvih vanzemaljaca...
za koje mi znamo na zemlji.
A on bi rekao "Oh, u redu", a onda bi otišao.
A onda bi se vratio par meseci
kasnije zahtevajući ponovo da vidi svemirske vanzemaljce.
Jer je bio senilan.
Tada bi mu ponovo rekla da nema mrtvih svemirskih vanzemaljaca.
Sve dok se konačno nije vratio i opet besno zatražio.
Rekla mu je „U redu, daj mi nedelju dana, Roni, ja ću
vam pokazati mrtve svemirske vanzemaljce, ali oni su strogo poverljivi ".
Mislila je da bi ga to možda nateralo da ode
ali onda joj je rekao „Ako ne vidim te mrtve svemirske
vanzemaljce za nedelju dana, smanjujem sredstva za CEU ".
Dakle, njena strogo poverljiva lokacija na kojoj je držala mrtve
svemirski vanzemaljci zapravo je bila prodavnica za Noć veštica u Burbanku.
Otišla je i pronašla dva vanzemaljska svemirska vanzemaljca, pokrila
ih zelenom sluzi i stavila ih u zamrzivač
a zatim pozvala Ronija u sred noći da dođe i pogleda ih.
Nakon što ih je video, bio je toliko impresioniran
da je udvostručio budžet za CEU.
Šta se tiče osoblja u CEU, postoji nekoliko nivoa.
Bilo je otprilike 10 do 15 zaposlenih na visokom nivou
i koji su bili zaduženi za tumačenje podataka, bilo delimično ili u celosti.
A onda je približno 30 do 50 osoblja
nižeg nivoa koji nisu pročitali Procenu
i koji uglavnom rade na terenu i oni su glavni
za prikupljanje podataka ili su to uglavnom funkcioneri.
Većinu našeg vremena provodili smo ili analizirajući
podatke koje smo ukrali od drugih zemalja
ili kojie je nam je dao,
milijarder koji je bio opsednut NLO-ima i koji je, pokazalo se,
bio koristan idiot za finansiranje i drugih resursa.
Kad sam bila u CEU, nedostajalo nam je osoblja. Dakle, uključjući i Rejčel i mene
bilo samo 7 osoblja visokog niva koje su zapravo
moralle da analiziraju podatke kako su dolazili.
Stvaranje bilo kakvih bliskih odnosa sa bilo kojim od mojih kolega na CEU
bilo e zabranjeno, zbog osetljive prirode onoga što smo proučavali.
Ipak stekla sam prijatelja u kolegi, kojeg ćemo zvati Pol.
Pol je bio u kasnim 50-im, ranim 60-im. Ćelav,
škrt, naočare. Tipični naučni štreber.
A Pol i ja smo bili vezani za činjenicu da smo oboje
u osnovi ismejani u naših pdručjima.
Pol je bio astronom i bio je veoma poštovan.
Zapravo ga nisu zanimali NLO dok nije bio na konferenciji
zapravo konferenciju na visokom nivou i izašao je napolje
da tokom uvodnog govora popuši cigaretu.
Kao i većina ljudi ove generacije, i on je bio strastven pušač.
Dok je Pol bio napolju, video je.
NLO se spustio iz oblaka i lebdeo iznad
zgrada u kojoj je pušio cigaretu.
Utrčao je unutra na konferenciju i prekinuo je
glavni govor i povikao iz punih pluća:
„Napolju je NLO, svi dođite i pogledajte!"
350 astronoma, i niko se nije pomerio.
Rekao je: "Ne, ozbiljan sam! Napolju je NLO!"
Rekao je da su se ljudi okrenuli od njega. Bukvalno su mu okrenuli leđa.
Niko nije izašao napolje.
U tom trenutku je znao da je njegova karijera završena. I bila je.
Sve dok Rejčel nije došla i uzela ga i uvela u CEU.
Kad sam bila u CEU, glavni fokus našeg rada bio je pod kodnim imenom „Dudoki Jedan".
A ovo je bila istraga duboke morske baze u blizini meksičke obale
koja je, izgledalo je, bla kao neka usputna stanica za letilice NLO-a koje posećuju našu planetu.
Letelica bi se spustila negde severno od ostrva Katalina, odmah pored
obale Los Anđelesa, zatim krstarila duž obale do ostrva Gvadalupe
a zatim potonula.
Još uvek ne znamo šta su radili pod vodom.
Napravili smo nekoliko izleta do instalacije
kako bi utvrdili šta se tamo događa.
Kad sam otišla, jedine stvari koje smo sigurno znali bile su: 1) koordinate
2) približna veličina baze koja je bila oko 5 km2.
I 3) da ju je čuvalo neko vrlo sofisticirano zvučno oružje.
Sve što pošaljete dole: kamere, podvodni brod, ronioci...
ne vraća se, bar ne u jednom komadu.
CEU je to naučila na teži način 70-ih godina kad su pokušali da pošalju dole
podmornicu, kojom su upravljali ronioci,
koja je bila sposobna da zaroni u dubine mora.
U određenom trenutku, posada na vrhu rimila je izbezumljena
poruku ronilaca koja je brzo zamenjena statičkim šumom.
Kad su pokušali da ih izvuku nazad, pa,
otkrili su da je podmornica smrvljena, poput limene konzerve.
Očigledno nije bilo preživelih.
Posle toga, rad CEU-a na lokaciji bio je uglavnom indirektan.
Niko nije želeo da bude odgovoran za otpočinjanje međuzvezdanog rata,
pa nam je bilo zabranjeno odozgo da
pokušavamo da uspostavimo bilo kakav kontakt.
Šta je za Rejčel bilo jako zaprepašćujue jer je za nju
jedina svrha u životu bila uspostavljanje kontakta.
Imali smo video snimke svetla duboko ispod mora, koji
je bio potencijalni pogled na Duboki Jedan iz daleka.
Imali smo očitavanja sonara, imali smo video
snimke letilice kako ulazi i izlazi iz mora.
Uvek snimljeno iz daleka.
Ali šta god da se događalo tamo dole, jednostavno nismo trebali da znamo.
Dezinforacije Razgovarali smo o stvarima koje jesu.
Dezinforacije Hajde sada da razgovaramo o stvarima koje to nisu.
Madžestic-12? Potpuno sranje. Project Serpo? Zaboravite.
Sve što vam govori da se vanzemaljci motaju okolo
ili večeraju sa predsednikom? Potpuno sranje.
Ne, ne može biti stvarnih vladinih vanzemaljskih zavera
jer su previše glupi da bi ih u stvari stvorili.
Neverovatno mi je da šira javnost misli da je vlada
sposobna da 50 godin prikriva tajnu tokom više adminstracija.
Oni čak ni preko jedne administracije ne mogu da sačuvaju tajnu.
A ako jedna vlada ne može da postigne
da to sačuva kao tajnu, kako onda
do đavola, čitave vlade po svetu mogle da uspeju da to drže kao tajnu
tokom 50 godina?
Ne postoji zavera.
IZVEŠTAJ O ROZVELU Glavne vesti, 8. jul 1947.
Vojno vazduhoplovstvo objavil je da je pronašlo leteći disk
koji je sada u posedu vojske.
Vojni oficiri kažu da je projektil, pronađen negde poslednje
nedelje, bio pregledan u Rosvelu u Novom Meksiku
i poslat u Rajtt Fild, Ohajo na dalje ispitivanje.
Ne, leteći tanjir se nije srušio u Rosvelu 1947. godine.
Upravo je to bilo ono što su rekli kad su otkrili dokumente 90-tih.
To je bio balon, špijunski balon koji je bio deo Projekta Mogul.
Sad, iz nekog razloga prva priča koja je stvorena bila
da je to bio NLO jer su NLO-i u to vreme bili popularni.
Bila je to idiotska priča,
i vrlo brzo su shvatili da je to samo učinilo ljude
još više radoznalijim da saznaju šta su zapravo radili.
Pa su odstali od te priče i
ispričali novu priču, da je to bio vremenski balon
koja je bila bliža istini, ali zapravo nije istina.
A onda nastavili da stvaraju priče o lutkama za testiranje sudara
i druge, druge priče koje bi prikrile stvarnu istinu,
u koju se naravno, da je izašlo 90-ih, ne bi verovalo tada
jer su toliko dugo lagali i stvarali lažne informacije
zašto biste im verovali kad zaista govore istinu?
Ovo je stalni obrazac vojske
i njihov odnos prema NLO-ima od prvog dana.
Operišemo iz određene baze u Sjedinjenim američkim državama.
Nalazi se u državi Nevada
u oblasti koja se zove Područje 51 ili „Zemlja snova".
Vanzemaljci imaju potpunu kontrolu nad ovom bazom koja se nalazi u Nevadi.
Ne, u Području 51 nema vanzemaljaca.
Razlog zbog kojeg mislimo da u Području 51 ima vanzemaljaca
je taj što je vlada unajmila agente za dezinformacije
kako bi propagirali zanimljive priče o
vanzemaljcima i NLO-ima koji operišu na tom lokalitetu.
Razlog zašto su to uradili je taj što je to lokacija
testiranje odbrambenog oružja, bacanje ilegalnih hemikalija...
Sve vrste igara koje vlada igra i koje troše
novac, i radije ne bi da ljudi o tome svedoče.
Stvaranje mitova započeto je kad
je vlada angažovala ove agente za dezinformacije.
Dali su im u osnovi, znate, slobodu za stvaranje
bilo kakve vrste priča koju su želeli da stvore.
Čini se da nisu imali puno nadzora u pogledu
onoga što je izlazilo iz usta ovih ljudi.
Počelo je sa Ričardom Dotijem, 1988. Napravio je
nastup u emisiji pod nazivom "NLO Prikrivanje? Uživo!"
Pojavio se kao tajni vladin doušnik pod kodnim imenom Soko.
ČINJENICA DA SAM VAM OTKRIO MOJ IDENTITET,
POKAZUJE MOJU SPREMNOST
DA VERIFIKUJEM MOJE POSTOJANJE U OBAVEŠTAJNOJ ZAJEDNICI
TAKOĐE IMATE NEKE MOJE KOLEGE
KOJI SU VAM POTVRDILI ISTE INFORMACIJE.
Otkrio je tako strogo poverljive informacije kao
vanzemaljci imaju velike crne oči i sivu kožu...
KOLIKO SAM SHVATIO, VANZEMALJCI IMAJU I.Q. PREKO 200.
... i vole da jedu sladoled od jagoda.
JEDU POVRĆE. VOLE POVRĆE,
I OMILJENO JELO, ILI POSLASTICA IM JE SLADOLED.
POSEBNO OD JAGODA.
Odatle je stvorio sve vrste neverovatnih naučnofantastičnih priča.
U stvari, mislim da bi on bio suparnik L. Ronu Hubbardu zbog pukog
obim naučne fantastike koju je stvorio tokom svoje karijere.
"SOKO" STROGO POVERLJIVO VLADIN OBAVEŠTAJNI ZVANIČNIK MJ-12 je bila grupa ljudi u vladi.
IZVOR: MUR & ŠANDERA MJ-12 je stvorio predsednik Truman početkom 50-ih.
Tako da je posle Ričarda Dotija došao Bob Lazar. Zapravo vrlo brzo.
Zdravo, ja sam Bob Lazar.
Krajem 1988. i početkom 89., radio sam na pogonskim sistemima
vanzemaljskih vozila za vladu Sjedinjenih Država.
Bob Lazar je potpuna prevara.
Ništa što kaže ne treba shvatiti ozbiljno.
Sad, CEU je vladina agencija.
Mi smo mala jedinica zakopana pod slojevima birokratije, tako da naravno
niko u vladi uglavnom i ne zna da postojimo
i definitivno nisu znali šta radimo.
Pa kad pomislite na ljude poput Ričarda Dotija koji su finansirani potpuno
drugom ruke vlade koja nije bila usmerena na nauku... uopšte
već su usredsređeni na vojsku i prikrivaju šta god da vojska sprema,
„vanzemaljci" je samo zgodna sporedna priča koju mogu
koristite kako biste odvratili pažnju od onoga što se stvarno događa.
Sad nažalost, kad vas finansira vojska,
imate na raspolaganju mnogo više...
za razliku od našeg finansiranja koje je često zavisilo od dobre volje.
CEU zapravo poseduje jedan NLO.
Pronađen je 60-ih godina. Otprilike je veličine kamp prikolice
i oblika nejasno nalik zrnu kokice.
Uprkos svim glasinama o oblasti 51, ništa je ikada preokrenut prema ovome.
Izuzetno je star. To znamo prema starosti ugljenika
u kamenju koje je pronađeno ugrađeno u nju.
Napravljena je od prelepe legure srebra.
Trup je neprobojan.
Pošto je neprobojan, nikada nismo uspeli da uđemo na bilo koji način.
Samo sedi u tajnom hangaru u skladištu i skuplja prašinu.
Nikada nismo proučavali otmice vanzemaljacau CEU
najviše zato što nije bilo naučnog
dokaza koji potkrepljuju njihovo postojanje.
Sad, glavni razlog za to svako objašnjenje
otmice vanzemaljaca uvek počinje istom pričom,
i ta priča je tačno u skladu sa pričama koje dolaze sa paralizom spavanja.
Drugi razlog je taj što se narativ o otmicama
vanzemaljaca promenio tokom vremena.
Da se u stvari svima događa isto, videli bismo vrlo, vrlo slične
specifikacije u smislu priče.
Ne govorim o tome, znate, bio sam ispitivan i jaja
su ukradena i naterali su me da ejakuliram i ukrali mi spermu.
Skica svedoka oko 1918 Govorim o priči koja okružuje kako izgledaju bića.
Skica svedoka oko 1962 Dakle, čak i tipične sive boje koje su prožele pop kulturu, svaka
Skica svedoka oko 1973 osoba koja ih opisuje ima malo drugačiju interpretaciju.
"Jezivo" biće Skica svedoka oko 1960-ih Oči su drugačije postavljene, veće su ili
manji, a onda se i to vremenom takođe promenilo.
"Jezivo" biće Skica svedoka oko 1970-ih Omotali su se oko glave, ili ima nosa ili ima
nema nosa ili ima ušiju ili nema ušiju, a koža je drugačija.
"Jezivo" biće Skica svedoka oko 1990-ih Visina je drugačija. Zvuci koje proizvode su različiti.
Jednostavno ne dajem puno poverenja izveštajima o vanzemaljcima jer su šanse
nečega poput tog prilagođavanja na drugoj planeti koja izgleda humanoidno
su izuzetno retki.
Druga stvar je, kako trče uokolo sa sposobnošću da udišu naš vazduh?
Ako su evoluirali na drugoj planeti, šanse su,
znate, trebao bi im nekakav skafander
ili barem odeća da bi mogli da se nose sa našom atmosferom.
Sad, ljudima koji prijavljuju priče o otmicama vanzemaljaca...
ne bi se trebalo rugati ili ih ismevati.
Paraliza sna izgleda vrlo stvarno.
Kao što znate, sve što se dešava između budnog i usnulog
stanja, veoma je teško razlučiti šta je stvarno, a šta nije.
I za mnoge ljude, ove priče o otmici vanzemaljaca
postaju deo ponavljajuće, budne noćne more.
I ja imam puno empatije prema tim ljudima.
Ali samo se čini kao da je te pripoveste o popularnoj kulturi
potvrdila ova iskustva paralize spavanja, ništa više.
Imala sam kolegu u CEU. Zvaćemo ga Džo.
Bio je izvrstan istraživač.
Delovao je kao pristojan momak.
Jednog dana, jednostavno je potpuno nestao sa svog mesta.
Pitala sam Rejčel šta se dogodilo.
U početku nije želela da mi kaže, ali na kraju mi je to otkrila.
Džo je verovao da je uspostavio direktan kontakt sa vanzemaljcima.
Bio je na kampovanju i sivi vanzemaljac sa crnim očima
ušao u šator i odveo ga na svemirski brod.
To je vrlo tipična priča o paralizi spavanja.
I iskreno, bia sam nekako razočarana... u Džoa.
Mislim, bez obzira na to šta se dogodilo,
jer ko sam ja da kažem u ovom trenutku, zaista.
Ta priča je ugrozila sigurnost naše jedinice.
Podrivala je integritet onoga što smo pokušavali da uradimo.
Nikada nas neće shvatiti ozbiljno sa sivim bićima sa velikim crnim očima.
Pa je morao da ode.
Imam pomešana osećanja prema Rejčel... u retrospektivi.
Potražila me je da radim tamo i bila je vrlo ljubazna
i dala mi puno više slobodnog prostora nego što bi verovatno trebalo
biti dozvoljeno u takvoj vrsti organizacije.
Izgradila je nešto zaista izvanredno, ali je onda so izravnalo.
Na neki način, činilo mi se kao da me je u tom
trenutku samo profesionalno omalovažavala.
A čitav sistem, način na koji je postavljen, zaista je prilično smešan.
Znate, imati naučnu organizaciju koja izveštava vladu.
Kao da mališani vode vrtić.
Bilo je trenutaka, znate...
kad sm proveli smo mnogo vremena radeći zajedno i
Rejčel, mislim da sam je privlačila od početka.
A kad sam to počela da shvatam, u meni je rasla gorčina.
Zbog svih tih godina osećaja kao da sam unapređena ili da je na
obraćala pažnju zbog mog izgleda, a ne zbog mojih sposobnosti.
Teško je artikulirati šta je bio razlog mog odlaska.
Ali bilo mi je dosta.
BEZ KONTAKTA 2009. godine Rejčel je dobila komunikaciju od obalske straže pored Beringovog moreuza.
Bilo je nekoliko slučajeva prvog, kontakt na sonaru i na radaru,
a zatim i viđenje velikog objekta u obliku vagona.
Odmah smo iznajmli let i otišli na Aljasku. Ja, Rejčel i Pol.
Stigli smo na Aljasku i ukrcali se na brod sa
minimalnom posadom, i otišli do Beringovog mora.
Do mesta gde su se odvijala sva zapažanja.
Prvog dana, oko 02:30 p.m,
videli smo kako iz mora izranja veliki brod u obliku vagona.
Bila su to 2 pravougaona objekta privezana u
centru koji su se uzdigli iz mora na nebo.
Gotovo kao vožnja u zabavnom parkom.
Gotovo je izgledalo kao nekakva pokretna traka, na neki način, to
nije bilo vezan ni za šta tako što se kretao povrh sebe
kako bi se uspinjalo.
Procenili smo da su bili dugački oko 60 m.
Brod se pomerio iz mora na nebo, a da nije istisnuo vodu, ni vazduh...
i trebalo je oko' vremena da prođe od mora do oblaka,
do tačke gde ih više nismo mogli videti.
Prema Obalnoj straži, ovo je bilo isto mesto gde se to događalo
iznova i iznova, pa smo bili prilično sigurni da ćemo videti još.
Iako na odlasku tamo zapravo nisam
mislila da ćemo čemu biti svedoci.
Jer ono što se obično dešava je da se na licu mesta primeti, pa čak i
višestruka viđenja. A onda kad ljudi počnu da ispoljavaju iščekivanje
gotovo je kao da znaju, i ne vraćaju se.
Tako da sam zaista bila skeptična da ćemo uopšte nešto videti.
2. dana bila je vrlo loša vidljivost. Oluja.
Ništa nismo videli.
3. dana, ujutru,
videli smo još jednu letilicu, a zatim ponovo popodne.
U tom trenutku, Rejčel je pretpostavila da su to neka vrsta transportnih vozila.
Da su nešto vadili u okeanu i odneli na nebo.
Pol je bio uznemiren.
Znate, jedna je stvar proučavati, a druga iskusiti.
Sledeće noći smo spavali
a jedan od osoblja obalske straže sišao je i probudio se
nas gore, i rekao nam je da odmah dođemo na palubu.
I jesmo, i ono što smo videli bio je...
zeleni sjaj koji je dolazio ispod površine mora.
Vrlo prepoznatljivog, sfernog oblika.
Pratili smo ga na sonaru. To je u stvari bio čvrst objekat i pomerao se
odakle je trebalo da bude direktno ispod našeg broda.
Sad, letilica je bila otprilike 3 puta veća od našeg broda.
A naš brod je bio dugačak skoro 24 m.
Ništa se u kretanju našeg broda nije promenilo.
Nisam osetila nikakve vibracije. Ništa.
Ali osećala sam se uplašeno.
Da se podigao, srušio bi naš brod u trenutku.
Onda je odjednom nestao.
Više nije bilo na sonaru, a svetlost je nestala.
Sutradan smo Pol i ja dugo razgovarali o...
vrlo jakom osećaju koji smo oboje imali da bismo trebali da odemo.
Ali Rejčel nije htela ni da čje za to
i postala je opsednuta uspostavljanjem kontakata.
Te noći započela je sa osvetljavanjem vrlo, vrlo
jakim reflektorom površine mora.
I odlučila je da koristi Morzeovu azbuku, jer je mislilila da ako su
sposobni da poremete našu tehnologiju da bi mogli da dešifruju Morzeovu azbuku.
Te noći je počela da otpušta Morseovu azbuku sa
džinovskim reflektorom na površinu mora.
„Želimo da uspostavimo kontakt", iznova i iznova, satima.
Ništa.
Sutradan je odlučila da emituje audio signale u vodu
preko zvučnika vrlo jakog napajanja.
Ona je neprekidno, satima, govorila: „Želimo da uspostavimo kontakt,
mi smo predstavnici vlade Sjedinjenih Država ".
Ništa.
Sve dok Rejčel nije odlučila da koristi laser
na transportnog vozila.
Ali ovaj put umesto, ne znam, duge
dosadnee Morseova poruka, samo je upucala "kontakt".
K-O-N-T-A-K-T.
Za sve vreme od nastanka do uzdizanja.
Bez odgovora.
Sve dok seletilica nije popela u oblake
a onda se isključio svaki sistem na našem brodu.
Motori su se ugasili. Svi komunikacijski uređaji,
naši mobilni telefoni, naša oprema za kamere, sve mrtvo.
20' posada je trčala uokolo pokušavajući da sve vrati na mrežu.
Pol je bio potpuno izbezumljen.
Onda...
duž linije horizonta...
videla sam kako se masivan predmet počeo izdizati iz vode.
Izgledalo je kao da se kopno izdiže iz mora.
Kako se izdizao iz vode, suv kao kost, ni kap vode joj nije otpala
to je bila lako najveća stvar koju sam ikada videla,
i nikada nisam video da se nešto tako kreće.
Dok je pomaljao iz vode, počeo je da se kreće prema nama
i postavio se tačno iznad našeg plovila.
Potpuno blokirajući sunce.
Bilo je tako blizu da smo mogli baciti kamen sa pramca i udariti ga.
Pol se onesvestio.
Osećala sam se kao, samo...
nesposobna za kretanje.
I onda...
iz Pavlovog grla počela je da dolazi buka.
Bilo je to kao nešto što nikada ranije nisam čula.
Nije zvučalo ljudski.
I buka je postala reč.
I glasila je,
"Bez kontakta".
4 puta.
A onda je otišao.
Nestao je.
Bilo je to kao da se noć pretvorila u dan, jer
nas je otkriveno sunce zaslepilo.
Pol je došao sebi...
i bio je izvan sebe.
Bila mu je potrebna medicinska pomoć, pa smo se vratili u objekat
Obalske straže na par dana, a zatim se vratili kući.
Kad smo se vratili u kancelariju, popunio sam svoj
izveštaji, moja zapažanja i celo vreme
stalno sam razmišljao o tome koliko je ovo iskustvo bilo značajno i
koliko je bilo važno podeliti ove informacije sa svetom.
Rejčel nije želela da razgovara o tome.
Na kraju sam jednostavno osetio da moram nešto da kažem.
Saterala sam je u ugao.
I pitao sam je li je ovo prvi zabeleženi slučaj kontakta?
I ona je rekla da.
Rekla je da, ali to ništa nije značilo.
Pitala se u čemu je onda poenta našeg postojanja
ako oni ne žele da stupe u kontakt sa nama?
Osećala je kao da sav posao koji je radila u CEU bio uzaludan.
Tako kratkovidno.
Kao, ako je ovo bio prvi poznati kontakt, snimljeni kontakt, onda je ovo
najznačajnija stvar koja se čovečanstvu dogodila u celoj zabeleženoj istoriji.
I javnost treba da zna.
A ona je rekla, "Ne".
A ja sam rekao, "Mislim da ti nećeš biti ta koja će doneti tu odluku."
Rekla je, "Da, biću ja."
Vratila sam se za svoj sto i zapamtila što više podataka.
I otišao sam.
Znala sam da se više nikada neću vratiti.
Čim sam se vratila kući, zapisala sam sve čega sam se iz toga mogla setiti
o incidentu i svakom incidentu koji sse dogodio tokom mog boravka tamo.
I počeo sam da pišem svoju knjigu.
Pisao sam 3 dana neprekidno, potpuno izgubljena za pojam o vremenu, ali
nisam želela da to pobegne. Nisam htela ništa da zaboravim.
A nakon 3 dana se Rejčel pojavila u mom stanu.
Moju adresu je pronašla kroz dosijee osoblja.
Na na isti način na koji me je lovila i regrutovala.
Kad je došla, rekla mi je da zna šta planiram da uradim.
Da sam planirala da izađem u javnost.
Ne znam kako je znala, ali...
Pokušavala je da me urazumi, da mi kaže da je nekada bila poput mene. Idealista.
Želeći da promeni svet.
Bila je vrlo mala šansa da ću ikada uspeti da se izvučem.
Nešto o tome da je imam u svom domu...
Osećala sam se povređeno.
I obojilo je sva moja sećanja na nju.
Sve vreme me četkala po ruci
slučajno ili stajao malo preblizu.
Rekla mi je da joj je stalo. A ja sam samo poludela
Nazvala sam je lezbejkom.
Zalupila sam joj vrata u lice.
To je bilo zlobno.
Kajem se zbog toga.
Sadašnja situacija
Pa, šta su oni zapravo? Mislim, mi ni ne znamo.
Mi nekako znamo šta nisu.
To nije ljudska tehnologija. Definitivno nam ne pripada.
A da pripada Rusiji, ili Kini ili... Severnoj Koreji, znali bismo.
Ali ako su vanzemaljci iz svemira
koje se drže naših okeana kako bi izbegli otkrivanje,
šta god da rade, sigurno ih nije briga za nas.
Mislim, posećivali su nas verovatno milenijumima i počeli su da
dopuštaju da budu viđeni ili komuniciraju sa nama na bilo koji način u II svetskom ratu.
Nisu intervenisali tokom Holokausta ili Hirošime.
Što me navodi na verovanje da ih verovatno briga samo za planetu.
U stvari, mnogo puta je rečeno da bismo se trebali
smatrati srećnima što ne razgovaraju sa nama.
Jer čak i prema našoj sopstvenoj istoriji, kada
neko tehnološki napredniji napadne primitivca
kulture, bez obzira na njihove namere, primitivna
kultura ne izlazi na drugu stranu bolja.
Oni izlaze sa dijabetesom, ili malim boginjama, ili su mrtvi ili robovi.
Ako su vanzemaljci, njihova tehnologija to pokazuje
tako neizmerna snaga i sofisticiranost
da bi, da su želeli da stupe u kontakt sa nama, to učinili pre više godina.
Ali nikad nećemo saznati.
Jer je predmet jeretički tabu za akademsku zajednicu.
Nikada nećemo imati finansijska sredstva za to
da ih pravilno proučimo, čak i ako je to samo kontrašpijunaža.
Jer vlada, administracija posle
administracije, pretvorile su to u šalu.
Mislim, pretvorilo se u šalu.
Mislim da je to lično tragedija.
Šta sam dobila?
Nešto sveobuhvatnije razumevanje univerzuma.
Možda se čini beznačajno, ali mislim da je ono što sam izgubio više uticalo na mene.
Izgubio sam karijeru. 2 puta.
Izgubio sam poštovanje.
I izgubio sam ljubav svog života.
Čuo sam da se Skot oženio hipereditovanim istraživačem AI.
Izgleda da je proučavanje veštačke inteligencije više
ugledno od proučavanja vanzemaljske inteligencije.
Moj život...
Zaliv tišine nije baš onakav kakav sam mislila da će biti.
Napisao sam knjigu pod nazivom „Zaliv tišine" 2012.
Koja je sadržala većinu podataka iz Procene i
nove informacije koje sam saznala tokom rada u CEU.
Naslov je zapravo potekao iz nečega što je Rejčel rekla.
Rekla je da je filozofija koja stoji iza CEU-a pokušava da premosti
zaliv tišine između nas i onoga što je napolju.
Mislila sam da je poetično.
Ispostavilo se da se knjige zapravo ne prodaje, pa...
Obilazim NLO konvencije.
Odgovaram na pitanja, ponekad održim i govor.
Uglavnom samo potpisujem knjigu.
Znate, to je neverovatno. Moja knjiga je svaka unca
istine koja postoji onakva kakvu je poznajemo u vezi sa NLO-ima.
A ja sedim pored tipa koji je napisao knjigu
i smatra da je svaka trunka istine o ljudima žaba.
Ako previše razmišljam o tome, osećam se poniženom.
Pretpostavljam da je to jedan od razloga zašto sam napisao svoju knjigu.
Ako želite, spustite kamenčić u okean dezinformacija.
Nadam se da će u nekom trenutku neko i biti
sposoban da podigne rukavicu i trči sa njom.
To neće biti u mojoj generaciji, to je sigurno.
Zapravo sam videla Rejčel na poslednjem kongresu na kojem sam bila u Nevadi.
Pretpostavljam da je znala da govorim i videla sam je u publici.
A onda je ona prišla do mog stola sa knjigom i
tražila od mene da je potpišem.
Bila sam zahvalna što sam je videla.
Potpisala sam knjigu i samo joj se zahvalila na naslovu.
Pretpostavljam da smo se verovatno zadnji put videli.
Samo se nasmešila i udaljila.
Mislim da više neću videti nikoga iz CEU-a.
Osim ako Džo ne napiše knjigu.
Skoro svi snimci UFO-a prikazani u filmu rezultat su specijalnih efekata.
Međutim, 4 od ovih videa su stvarni snimci neidentifikovanih letećih objekata.
Lokacija: Sovjetski savez Datum: Nepoznat
Lokacija: Testni poligon Nelis, Nevada Datum: 1993
Snimljen od osoblja stanice za praćenje vazduhoplovnih objekata
Lokacija: Long Bič, Kalifornija Datum: Decembar 2004
Snimljeno od policijske službe Long Biča
Lokacija: Sever Pacifika, obala Kalifornije Datum: Novembar 2004
Snimio vojni pilot, formalno deklasifikovano od Pentagona 2020
Lokacija: Sever Pacifika, blizu obale Floride Datum: 2015
Snimio vojni pilot, formalno deklasifikovano od Pentagona 2020
Priča, sva imena, likovi i događaji prikazani u ovom videu su izmišljeni,
osim javnih ličnsti pomenitih ili citiranih u satiričnom kontestu.
Nikakva druga identifiacija sa aktuelnim osobama (živim ili mrtvim)
nije nameravana niti izvršena.
Nijedna životinja niti vanzemaljski biološki entitet
nije povređen tokom snimanja ovog filma.
Preveo: suadnovic