Ehkä jossain vaiheessa uraani voin esittää roolia -
ja keksiä skenaarioita, jotka viittaavat elämääni,
mutta eivät ole täysin totta.
Mutta minun täytyy kirjoittaa asioista, joista tiedän,
jotta voin kunnolla ilmaista itseäni -
ja saada biisin, joka on rehellinen ja aito.
Niin kauan kuin minulla on tarinoita,
kerron niitä.
Dua Lipa on laulaja ja lauluntekijä Lontoosta,
joka aloitti musiikkiuransa teini-iässä.
Vuonna 2018 hän voitti Brit-palkinnon parhaana brittiläisenä naissooloartistina,
ja seuraava vuonna hän voitti Parhaan uuden artistin Grammyn,
ja hänen debyyttialbuminsa myi platinaa.
Toiselle levylleen, Future Nostalgialle,
hän toi takaisin vanhoja yhteistyökumppaneitaan -
luodakseen laulusetin, joka valottaisi hänen taustaansa -
sekä suuntaisi katseen tulevaisuuteen.
Mutta kappaleen "Love Again" inspiraatio alkoi siitä,
miltä hänestä tuntui juuri silloin.
Olen Hrishikesh Hirway. Tämä on Song Exploder.
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTISARJA
No niin, kamera käy. -Niinkö?
Selvä, olemme valmiita. -Aloitetaan.
Okei...
Voisitko kertoa päivästä, jolloin aloit työstää tätä kappaletta?
Kävin läpi paljon henkilökohtaista paskaa.
En tiedä, voinko kiroilla tässä.
Kävin läpi henkilökohtaista paskaa.
Olin myöhässä, ja kaikki oli yhtä hässäkkää,
ja tulin studiolle ajatellen: "Okei,
ehkä joidenkin asioiden pitää päättyä,
ja minun on manifestoitava uutta positiivista energiaa elämääni."
Kuulostaako tämä koodilta?
Koska puhun selvästi suhteesta ja rakkaudesta.
Olin pitkäaikaisessa suhteessa jonkun kanssa,
joka oli epärehellinen minulle.
Ajattelin: "Minun täytyy vapautua tästä, eikä tämä ole...
terveellistä minulle."
Pidän itseäni vahvana naisena.
Mutta oli paljon hetkiä, kun olin sellaisissa tilanteissa,
etten edes tunnistanut itseäni.
Kun on yhdessä jonkun kanssa, ja suhde on tiivis -
ja kestää pitkään, ja sitten se päättyy,
tuntuu mahdottomalta päästä tilaan,
jolloin voi sanoa: "Olen taas rakastunut."
Dua tunsi menettäneen voimansa.
Coffee on loistava lauluntekijä,
jonka kanssa olen työskennellyt alusta asti.
Hän on kuin henkinen oppaani. Olemme aina tukeneet toisiamme,
varsinkin kun on kyse hulluista tilanteista rakkaudessa.
Hän on minulle perhettä.
Hän kävi selvästi läpi henkilökohtaisia juttuja -
ja halusi ilmaista sen.
Coffee sanoi: "Ehkä meidän pitäisi laittaa se lauluun."
Se vain läikähti huoneeseen. -Niin.
Menin sinne aikaisin aamulla. Emme olleet saaneet mitään aikaan -
muutamaan päivään. Ajattelin: "Meidän pitää keksiä jotain siistiä."
Koz on aina ykkösmies. Hän on mahtava studiossa.
Saamme aina hyvän idean siitä, miltä levyn pitää kuulostaa.
Sitten tuomme bridgen kahdesti, mistä pidän kovasti.
Olimme puhuneet, että käyttäisimme vähän vanhoja juttuja.
Jamiroquai, Prince, Blondie…
Monet lapsuuden vaikutteeni ovat lauluja ja musiikkia,
jota vanhempani kuuntelivat.
Halusin leikkiä sillä tunnelmalla ja luoda jotain -
tuoreella, modernilla tvistillä.
Mietin, voisinko luoda levyn,
joka perustuu siihen muistoon, ja saada ihmiset tuntemaan samaa,
mitä itse tunnen joka kerta, kun kuulen Jamiroquain "Cosmic Girlin".
Soitin analogisia syntetisaattoreita, ja keksin tämän sointuprogression.
Se oli aika alkeellista.
Siihen kitarariffi päälle ja rumpujarru koko kappaleen läpi.
Se oli alkuperäinen kappaleemme, ja siitä kaikki alkoi.
Sitten akustiset kitarat.
Okei.
Chelceen kanssa laulut alkavat aina kitaralla.
Ja Chelcee on todella hauska. Hän vain:
"No niin, tehdään tämä laulu ja mennään pubiin tuopille."
Mutta enemmän liverpoolilaisella korostuksella.
Tiputan hänet, kun...
Aina kun minulla on mahdollisuus päästä drinkille,
minä vain: "No niin, tauon paikka."
Se ei kuulosta hyvältä…
Tulin sessioon,
ja he miettivät kitaraa ja lauloivat…
Hitto sentään Taidan olla rakastunut
Hitto sentään Sait minut taas rakastumaan
En muista, miksi sanoimme niin,
mutta tiedän, että Dua hyvin nopeasti…
Hän sanoi: "Ei, ei mitään 'hitto sentään'."
Sanoin. "Se pitää jättää pois. Se ei voi olla niin. "
Hän sanoo: "Ei, rakkaat. Se on 'hemmetti'."
Mutta hemmetti
Paljon parempi.
Sait minut taas rakastumaan
Kyllä. Pidän myös uudesta säkeestä.
Kunnioitukseni ja rakkauteni Duaa kohtaan -
kumpuaa siitä, että hän on todella vahva nainen.
Hoidetaan homma.
Hänellä on langat käsissä.
Hän ei ole yhtään sulkeutunut.
Rakastan sitä energiaa,
kun tuntee ihmisiä, joiden kanssa tuntee olonsa mukavaksi,
että voin olla rehellinen ja puhua henkilökohtaisista asioista.
Tiedän, ettei niitä kerrota eteenpäin, ellei sitten laulun muodossa.
...se menee middle 8 -osaan, sitten tuo tulee takaisin.
Dua tekee kaiken rehellisesti.
Hän ilmaisee tunteensa avoimesti.
Hämmentävä, mutta pidän siitä.
"Sait minut taas rakastumaan", kaikki tietävät sen tunteen.
Tiedäthän, sitä tulee ero ja ajattelee: "En koskaan enää tunne niin."
Aloitimme laulun, ja se oli keskustelumme.
Se oli: "Sait minut taas rakastumaan,
kun minusta tuntui, etten voinut olla edes oma itseni."
En tiennyt, puhuinko itselleni -
vai jollekin muulle, mutta se oli hyvin vahvasti kutsu.
Ajattelin, että jos kirjoitan siitä, se voisi myös tapahtua.
Mutta alkuun meillä oli yksi säe.
En uskonut Että löytäisin tien ulos
En uskonut Että sydämeni löisi vielä niin kovaa
En voi uskoa Että rinnassani on vielä jotain
Ja sitten...
En voi uskoa Että viimein löysin jonkun
Tiesin heti, että halusin sen levylle.
Mutta se ei ollut…
klassisessa lauluformaatissa,
joka on tyyliin säe, valmistava,
koukku, säe, valmistava, koukku, keski-8, koukku, tiedätkö?
Se oli sekamelska, mutta se tuntui hyvältä.
"Ehkä sen ei tarvitse olla siinä formaatissa. Paskat siitä."
Luin silloin Studio 54 -kirjaa.
Palasin mielessäni Donna Summeriin,
jossa draama oli aina laulun lopussa.
Se rakentuu hiljalleen, ja siinä on näitä...
Ja sitten tulee laulu.
Onneksi naapurini on mahtava viulisti ja kaikin puolin hyvä jätkä,
Drew Jurecka.
Koz lähetti version jousien kanssa.
"Luoja, miten dramaattista. Mahtavaa."
Jouset antavat laululle sellaista rikkautta ja eleganssia,
että niin funk-henkisessä laulussa se on melkein odottamatonta.
Tuntui siltä, että siitä tulisi hieno hetki levyllä.
Ajattelin: "Tämä on täydellistä. Tämä on hauskaa."
Se vaati silti vielä hiomista, mutten osannut sanoa, mitä tarkalleen.
Se on itse asiassa aika vaikeaa. -Kyllä.
Istuimme studiossa eräänä iltana,
ja Coffee alkoi laulaa sitä riffiä päälle.
"Onko tämä Star Warsista tai jotain?"
Se on 1930-luvun trumpettibiisi Al Bowllyltä.
Se sample, klassikko.
Klassikko.
Se on myös vähän kummitteleva, siksi pidin siitä.
Vähän aavemainen, jollain tapaa pelottava.
Pidin siitä. "Meidän pitää ottaa sen mukaan."
Ajattelin: "Se sopii siihen kuin hansikas."
On hyvä idea vain heittää sample kappaleeseen jälkeenpäin.
Mutta biisi on aivan eri sävellajissa.
Kun sen vain lisää kappaleeseen, se ei toimi,
koska se kuulostaa epävireiseltä.
Oli painajaista laittaa se lauluun niin että se kuulostaisi hyvältä.
Kokeilin jokaista erilaista sävelkorjausjuttua.
Revin hiuksia päästäni. "Voi luoja."
Lopulta se onnistui.
Sitä samplea käytettiin itse asiassa vuonna 1997.
White Townin kappaleessa "Your Woman".
Se on mahtava sample. Se vie minut kahteen eri aikakauteen.
20-, 30-luvun luvun glamourin ja art decon aikaan.
Sitten siinä on myös 90-luvun lusmuvibat.
On mahtavaa, kun musiikki keksii itsensä jatkuvasti uudelleen.
Laulu oli valmis, mutta käytimme paljon aikaa -
saadaksemme sen rakenteen oikein.
Etenkään tämä laulu ei ollut ilmiselvä.
Vaihdoimme sovituksia viimeiseen miksaukseen asti.
Tämä tänne, tuo tuonne.
Se on vaikeaa, koska se on outoa. Osat ovat melko määrittelemättömiä.
Emme oikein tiedä, mitä... -Kun kirjoitimme, ne olivat vain osia.
"Minä en tiedä." -Se oli kuin…
Jostain syystä minulla oli tämä hullu ajatus.
"En tiedä, ehkä meidän pitäisi laittaa se ihan uusiksi..."
En voi uskoa, en voi uskoa
Sanoin: "Miksei siitä tulisi kertosäkeemme?"
Ajattelin: "Tästä tulee upea. Tästä tulee mahtava."
Versioita oli vaikka kuinka monta. Hän vain: "Laita se takaisin demoon."
Halusin niin kovasti, että se toimisi. Minä vain:
"Anna minun elää sen kanssa."
Kolmen päivän jälkeen soitin hänelle. "Tämä ei todellakaan toimi."
TOINEN SÄE
Ensimmäisellä levylläni minusta tuntui, että helpointa -
oli ammentaa surullisista tunteista tai asioista, joista olin vihainen.
Synkkää.
Vitun synkkää.
Kun aloin kirjoittaa, sanoin: "Sydänsurut, siitä voin kirjoittaa."
Mutta en halunnut kirjoittaa vain balladeja tai hitaita lauluja -
tai vain itkeä. Pidän tanssimisesta.
Se oli tavallaan niiden kahden yhdistämistä.
Sanoin: "Se on tanssi-itkua."
The Future Nostalgian ajatus oli,
että se tuntuisi kahden maailman yhteensulautumiselta.
Surullista, mutta samalla toiveikasta.
Luulen, että se liittyy kasvatukseeni -
ja siihen, että kuulun kahteen paikkaan,
mutta samalla en mihinkään.
Muutin paljon. Olen syntynyt ja kasvanut Lontoossa.
Muutin Kosovoon 11-vuotiaana ja takaisin Lontooseen 15-vuotiaana.
Olen kiitollinen kaksoiskansallisuudestani.
Siksi varmaan vastakkainasettelu ja kaksinaisuus ovat pakkomielteitäni.
Teen iloisia surullisia lauluja tai tanssi-itkulauluja.
Olen parhaimmillani, kun leikin kahdella tunteella.
Missä äänitit laulusi?
Lauloin Lontoon RAK Studiosissa.
Joten aloitamme…
Aivan alusta
Menin sinne laulutuottajani Lornan kanssa.
Sain juuri sen melodian... -Kuningatar Maija Poppanen.
Poppasen kuningatar.
Hän auttaa minua visualisoimaan tunteet.
Hän saattaa käskeä laulamaan surulliset osat hymyillen.
Kyllä.
LAULU
Kuuletko hymyn äänessäsi? -Kuulen hymyn,
koska "hemmetti" on enemmänkin "hemmetti".
Todella hyvä…
Hymy auttaa pääsemään siihen pisteeseen.
Dualla on upea äänenväri.
Se on heti tunnistettavissa.
Se on niin syvä.
Pidän siitä, kun se nousee. Se vain pirstoutuu.
Ei liian mukava. Se ei ole täydellinen pop-ääni,
mutta se on täydellinen pop-ääni.
Puheääneni, jopa lastenvideoissa,
kuulostaa siltä kuin olisin polttanut savukkeita ikäni.
Lapselta...
Mikä nimesi on? -Dua Lipa.
Kun olin yhdeksänvuotias,
kävin teatterikoulussa joka lauantai.
Lauluopettajani sanoi: "Oho, äänesi on todella matala."
Lapsena jouduin joskus kiusatuksi tai nälvityksi, tai olin "miesääni".
Mutta se oli hyvä, ja se vahvisti minua.
TAUSTALAULU
Tuossa on kolmikko.
Siinä kuuluu vähän Chelceen ääni, vähän Coffee.
On aina hienoa sirotella laulua.
Voi luoja... -Kyllä.
Se tekee laulusta erityisen.
Siinä lauletaan "Upotan hampaani epäuskossa".
Upotan hampaani epäuskossa Koska sinut minä haluan
Minulla oli silloin niin paljon tunteita,
että tuntui kuin olisin syönyt.
Se oli visuaalista minulle.
Melkein kuin maailmankaikkeuden kuori.
"Miten maukasta. Tunnen kaiken, jokaisen tunteen."
Ja kehoni tyyliin soi.
Kuvailen hetkiä ennen lavalle nousemista melkein samoin.
Sitä on innoissaan, eikä malta odottaa lavalle pääsyä.
Sitä on melkein niin hermostunut, että voisi olla sairas.
Se on tosi hauskaa, ja adrenaliini virtaa.
Coffee ja Chelcee kyseenalaistivat päätökseni.
En muista, kuka oli tätä riviä vastaan.
Mutta…
Dua taisteli kovasti sen rivin puolesta.
Sanoin: "Olen pahoillani. En tiedä, pidättekö siitä vai vihaatteko sitä,
mutta minun on pakko pitää se, koska se oli tunne."
Kun Dua kuulee jotain, mikä antaa hänelle sen tunteen,
Dua tekee sen.
Bridgen loppuun lisäsimme kaksi ylimääräistä biittiä.
Halusimme rakentaa sen hetken, kun energian voi imeä loppuun,
ja sitten tuoda isot jouset takaisin...
ja sitten antaa sen räjähtää uudelleen. Dramaattinen hitti.
Kyse on draamasta, tytöt.
Yksi hienoimmista asioista Duan kanssa työskentelyssä -
on se, että sen saa tehdä.
Se on pop-projekti, jolla on taiteellista kunnianhimoa.
Kerro laulusta.
Sait minut taas rakastumaan
Yleensä improvisoin kappaleen lopuksi.
Uudestaan ja uudestaan, uudestaan ja uudestaan ja uudestaan
Toisinaan hermostun, koska mietin: "Se menee epävireeseen."
Pelkään päästää ääntäni vapaaksi.
Mutta kun olen kopissa, minulla on kuulokkeet.
Siinä kuuluu kaiku. Se on kuin koulun vessassa.
Sitä vain: "Mahtava akustiikka täällä!"
Kaikki kuulostaa hyvältä.
Sait minut taas rakastumaan
Luuletko, että tällä laululla on elämässäsi jokin muu merkitys -
musiikin ulkopuolella?
Se, että pystyin olemaan studiolla niin haavoittuvainen -
ja avautumaan kokemuksesta, oli itsessään vaikeaa.
Mutta tunsin niin paljon voimaa itsessäni,
että pystyin käyttämään musiikkia oloni helpottamiseen.
Se oli hetki elämässäni, josta luulin, etten voisi ikinä irtautua.
Tuntuu, että koko tämän laulun luomisprosessin ajan -
kävin läpi monia eri vaiheita elämässäni.
Opin itsestäni paljon.
Oli tärkeää, että pystyin laittamaan sen paperille -
ja kertomaan itselleni asiat, jotka minun piti kuulla.
Löysin itsestäni tanssin, kun luulin, etten voisi enää koskaan tanssia.
Viimein löytää sen -
ihmisen, sen jutun, hetken elämässä,
joka täyttää ylpeydellä, voimalla ja itseluottamuksella.
Ja lopulta olen taas rakastunut.
Kaikki ne endorfiinit, se jännitys, perhoset.
"Love Again" on osoitus siitä voimasta ja tulesta,
joka minun piti löytää itsestäni uudelleen.
Ja siitä olen kiitollinen.
Ja tässä on Dua Lipan "Love Again", kokonaisuudessaan.
Tekstitys: Heidi Hautala