"Hurtissa" erityistä oli,
enemmän kuin muissa kirjoittamissani kappaleissa,
että sitä kirjoittaessani tunsin olevani yksin.
Tiedäthän.
Eksyksissä.
Mutta kaikki järjestyy. Ja -
sinä pärjäät.
Trent Reznor alkoi tehdä musiikkia Nine Inch Nailsina vuonna 1988.
Hänen toinen levynsä, The Downward Spiral, oli synkkä konseptialbumi,
joka meni listojen kakkoseksi ja myi miljoonia kopioita.
"Hurt" on albumin viimeinen kappale, ja hän kirjoitti sen viimeiseksi.
Se tuntuu siltä kuin joku kävelisi raunioilla -
ja saa mahdollisuuden reflektoida.
Vuosia myöhemmin Johnny Cash äänitti siitä coverin,
ja myös se myi moninkertaista platinaa.
Nykyään Trent Reznor on myös Oscar- ja Emmy-palkittu säveltäjä -
yhdessä bändikaverinsa Atticus Rossin kanssa.
Mutta pari vuosikymmentä aiemmin -
Trent Reznor kaivoi oman elämänsä synkimpiä palasia -
saadakseen The Downward Spiralin valmiiksi.
Olen Hrishikesh Hirway. Tämä on Song Exploder.
NETFLIX-ALKUPERÄISDOKUMENTTISARJA
Kun mietin nuoruuttani, se ei ollut onneton,
mutta suurimman osan ajasta yksinäinen.
Olen Pennsylvanian maaseudulla, ja koen olevani jumissa.
Tulin hyvin tietoiseksi siitä,
että ulkona oli maailma,
ja löysin lohtua kuuntelemalla levyjä.
Kuten Pink Floydin The Wallia.
Musiikki tuntui mysteeriltä, joka tuli purkaa.
Pystyin projisoimaan siihen tunteeni.
Ja se, mitä kuulin, tuntui kuin se olisi kirjoitettu -
minulle, minusta.
Pystyin samastumaan yksinäisyyteen ja tuskaan,
ja pystyin asettamaan siihen itseni.
Ajattelin, että halusin murtaa sen koodin.
Lapsena istuessani pianon äärellä opin kyllä klassisia kappaleita,
mutta yksin ollessani käteni soittivat vain musiikkia,
jota halusin itse soittaa.
Alkoi tuntua siltä, että voisin kanavoida jotain.
Se oli toinen kieli, jolla pystyin kommunikoimaan.
Alussa kokeilin varovasti asioita, joista pidin siihen aikaan,
mutta en ollut kuitenkaan istunut alas ja...
yrittänyt tosissani kirjoittaa.
Välttelin sitä.
Kokeilun tarkoituksena oli vastata kysymykseen,
oliko minulla mitään sanottavaa.
NINE INCH NAILSIN ENSIMMÄINEN KEIKKA
Tuntui hyvältä tarttua tunteisiini,
suruun, epätoivoon,
seinän lyömiseen, tarpeeseen ilmaista jotain,
ja tehdä siitä jotain kaunista.
Se ei ollut turvallista, eikä se tullut turvatusta paikasta.
Se oli puhdasta tunnetta.
Yllättäen se alkoi saada suosiota ihmisten keskuudessa.
Keikkailimme paljon Pretty Hate Machinen, ensimmäisen levyn kanssa.
Siihen aikaan tavoite oli poiketa valtavirrasta.
Haluan taivuttaa sinut luokseni,
sen sijaan että teen kompromissin ja tulen sinun luoksesi.
Mutta levy-yhtiön kanssa oli ongelmia,
ja toista levyä tehdessä on vaikea olla ajattelematta: "Pitävätkö he tästä?
Pitäisikö sen olla enemmän tuollaista?"
Minun on oltava uskollinen omalle näkemykselleni,
mitä ikinä se vaatiikin.
Tiedän, mikä seuraava levy on,
ja tiesin, että nimi oli The Downward Spiral.
Minulla oli sille tarkkaan mietitty tarina.
Aikataulu oli kirjoitettu muistivihkoon.
Tässä on tarinan kaari.
Downward Spiral oli tarina ihmisestä, joka yritti löytää pelastuksen -
seksin, huumeiden, itsetuhon ja itseinhon avulla -
ja joka yritti löytää tarkoituksen ja järjen.
The Downward Spiralin tarinan lopussa -
levystä tulee maaninen ja abstrakti, jopa hallusinogeeninen.
Hulluus on alkanut, eikä se ratkaise itseään.
"Hurt" syntyi myöhemmin.
Tuntui, että se voisi olla pieni kooda levyn lopussa,
joka reflektoisi menetystä ja katumusta ja kaipausta,
mikä voisi tehdä koko levystä voimakkaamman ja mielenkiintoisemman.
Sain alkuperäiset äänitykset nauhalta, ja lopullinen kappale on aivan erilainen.
Siinä on piano, jota ei ole lopullisessa kappaleessa.
ALKUPERÄINEN PIANODEMO
Kirjoititko sen pianolla?
Ymmärrän pianoa enemmän kuin mitään muuta soitinta.
Muistan, että istuin pianon ääressä, ja annoin sen vain tulla ulos.
Mutta en halunnut, että se kuulostaa pianoballadilta.
Halusin, että se tuntuu akustispohjaiselta -
ja hajonneelta, hahmon tavoin.
Siihen täytyy syventyä kuullakseen, mitä edes tapahtuu.
Pidän ajatuksesta, että sen eteen on tehtävä enemmän töitä.
Koko kappaleessa on eräänlainen liverrys,
joka lisää tunnetta, että "löysin tämän äänityksen juuri äsken".
Tässä on jotain, mikä tuntuu pölyiseltä ja vaurioituneelta ja epävarmalta,
sen raunioissa, mitä juuri tapahtui.
Keskityn tuskaan
Vain se on todellista
En ole kuunnellut tätä kappaletta aikoihin.
Neula repii reiän
Mitä kuulet äänessäsi?
Olen epävireinen monessa kohtaa.
Laulan sen äärimmäisen hiljaa.
Arvatenkin se johtuu lukuisista turhauttavista äänityksistä,
kun se on tuntunut liian lauletulta eikä tarpeeksi tunteelliselta.
Yritän kuulostaa siinä hiljaiselta ja vilpittömältä.
Tunsin vain outoa häpeää ja alastomuutta,
kun näytin maailmalle jotain intiimiä,
mutta se ei välittynyt oikein.
Muistan olleeni turhautunut. "Voisinpa laulaa kuin Bowie.
Kunpa minulla olisi se soitin."
Halusin, ettei se avautuisi niin helposti.
Minun piti piiloutua musiikkiin.
Ajattelin, että koska minä tuotan sen, laitan laulun hiljaisemmalle.
Vaikka hän työskentelee samalla tavalla, hän oli silloin eri ihminen.
Ja lyyrisesti…
hän oli hyvin liikuttava. -Kyllä.
Joten se varmasti toi siihen hänen haavoittuvuuttaan.
Mutta kunnia hänelle myös siitä, että vaikka hän oli haavoittuvainen,
Hän teki sen.
...hän uskalsi. Hän teki sen.
En tiedä, ymmärtävätkö ihmiset, kuinka tärkeitä sanat ovat Trentille.
Kyllä. -Ne ovat tärkeintä.
Jos hän soittaa sinulle kappaleen, hän näyttää ensin aina sanat.
Sanat ovat hänelle syy tehdä kappale.
Keskityn tuskaan
Vain se on todellista
Se ei ole edes keskellä. Se on sullottu sivuun.
Sanoinhan, että haluan piiloutua kappaleeseen.
Voisit saada sen kaiken
Likaisen valtakuntani
Sinä todella sotkit saundia.
Sen kuulee vahingoittuneena.
Sitä on pakko kuunnella tarkkaan, jos on kiinnostunut.
Onko lyriikoissa jotakin, mikä puhuttelee sinua erityisesti nykyään?
En halua puhua sanoituksista, koska -
se voi valaista liikaa omia tarkoitusperiäni.
Minulle tärkeintä on oma kokemus kappaleesta -
ja mitä se merkitsee itselle ja miltä se tuntuu.
Moni on pilannut laulun kertoessaan, mitä sillä tarkoitti,
tai korjatessaan tulkintani, mikä oli minusta paljon parempi.
Mutta oliko vaikea keksiä, miten halusit laulaa ne sanat?
Mitä ajat takaa?
Miksi yrität saada minut tekemään?
Puhumaan sanoista.
Kun kirjoitin Downward Spiralia,
en enää tiennyt, kuka olin.
Näin itseni lapsena, joka kuuntelee levyjä huoneessaan,
enkä ollut enää varma siitä, kuka lavalla oli.
Helvetin siat!
Se vääristyi ja korostui,
ja siitä syntyi karikatyyri.
Lisää siihen joku, jota ei ole valmisteltu käsittelemään -
huomiota tai mainetta.
Suru ja hylätyksi tulemisen tunne ovat aina kummitelleet minua,
enkä koskaan tunne sopeutuvani mihinkään.
Olen aina kokenut olevani ulkopuolinen.
Se ei ole rationaalista. Niin vain tapahtuu usein.
Ehkä olen se kundi, joka tarvitsee pari olutta…
Ihan vitun sama.
...tai mitä ikinä, ymmärtääkseen, kuka olen.
"Nyt tuntuu paremmalta", tiedätkö?
"Nyt olen itsevarmempi tässä uudessa asussa."
Se oli oiva skenaario persoonallisuuden vääristymiselle.
Se oli vitun parasta aikaa elämässäni.
Käytä sitä ihan miten haluat. Ihan vitun sama.
Yritin löytää tarkoituksen ja pelastuksen -
ja tunteen paikastani, jotta en voisi pahoin.
Käytän tätä paska kruunua
Valehtelijan istuimellani
Täynnä rikkinäisiä ajatuksia
Joita en voi korjata
Ääni, jolla kappale alkaa, on tämä.
Lempiäänemme.
Mikä se on?
Eräs tyyppi viritti studiomme, nimeltään Coco.
Yksi koneista, joilla hän virittää huoneen,
oli muinaisen näköinen scifi-laatikko,
joka lähetti erilaisia ääniä eri taajuuksilla,
mutta ääni on todella kaunis.
Keräsimme niitä ääniä, ja niistä tuli...
Käytän niitä edelleen.
Sitten siinä on toinen kerros.
Olin miettinyt elokuvien äänisuunnittelua,
miten olon voi tehdä epämukavaksi piilottamalla asioita,
jotka saavat alitajuisesti aikaan tietyn tunteen.
Koska juuri siitä levyssä oli kyse.
Olin hyvin inspiroitunut David Lynchin elokuvista.
En niinkään siitä, mitä musiikki teki,
vaan siitä, mitä ääni teki.
Siinä on jäähdytin, ja tuntuu, että tulen hulluksi.
Miksi? Koska se humiseva ääni huoneessa on todella meluisa.
Ihmeellisellä tavalla se voi aiheuttaa uskomattoman epämukavan olon.
Sen ei ole tarkoitus ainoastaan inhottaa, vaan valmistella tunnetasolla siihen,
mitä yritin ilmaista.
Niinpä aloimme laittaa levylle alitajuntaan vaikuttavia ääniä.
Kun kertosäe alkaa, lukuisat kitarat -
soittavat kaikki samaa.
Soitimme vain vapaita kieliä -
ja dubbasimme paljon yli.
Tärkeintä oli, että se tuntui naiivilta ja epätarkalta -
ja toisi oman osansa laulun narratiiviin,
joka oli: tämä ei ole turvallista.
Rakastin sitä ääntä, enkä koskaan ymmärtänyt, mikä se oli,
enkä ymmärrä vieläkään.
Minä itse asiassa mietin tätä saundia.
Keksimme tempun, jolla saimme otettua sävelen -
millä tahansa soittimella.
Tuo kuulostaa jousilta, mutta en ole... Viululta...
Mutta en ole varma, oliko se viulu.
Syöttää sen hetkeksi tyyliin äärettömään kaikuefektiin,
ja se lukittautuu ääneksi,
joka kuulostaa melkein urkumaiselta.
Koska ääni ei tule syntetisaattorista, se ei ole aivan vireessä.
Se ei kuulosta täysin oikealta.
Se tuntuu inhimilliseltä.
Sen tarkoitus oli sytyttää valot.
Sitä on ollut veden alla.
Se nostaa ylös korostamaan laulun huipentumaa.
Mikä minusta on tullut?
Rakas ystäväni
Muistan istuneeni pianon ääressä,
ja kun kertosäe "Mikä minusta on tullut"...
Se vain tuntui oikealta, tiedätkö?
Saan väristyksiä nytkin sitä ajatellessa.
Voisit saada sen kaiken
Haluan esiin tietyn tunteen.
Kyse ei ole upeasta kitarasoolosta.
Uskomattomasta gruuvista.
Ei, kyse on väristyksistä.
Se on tärkeintä.
Satutan sinua
Kun sain sen valmiiksi, minulla oli kansi ja kaikki valmiina.
Tässä on albumi.
Taisin sanoa "anteeksi", koska levyllä ei ollut sinkkua.
En usko, että radio voi soittaa niistä mitään.
Ajattelin, että tämä olisi vähemmän suosiota keräävä levy,
mutta se räjähti.
The Downward Spiral ilmestyi maaliskuussa 1994.
Se oli kriittinen ja kaupallinen menestys.
Se debytoi Billboard-listojen sijalla kaksi.
Kirjoitin mielestäni hyviä biisejä,
mutta halusin, etteivät ne olisi niin selkeitä.
Koukkuja on, mutta joskus niitä ei kuule ensimmäisellä kerralla.
Kuunteleminen vaatii vähän enemmän töitä.
Sanoit haluavasi laulaa kuin Bowie,
mutta sitten itse asiassa esiinnyt...
Esitit tämän David Bowien kanssa.
Niin.
THE OUTSIDE -KIERTUE
En uskonut sitä todeksi.
Se tuntui...
Voiko tämän paremmaksi enää mennä?
Se että voin seistä lavalla tuon tyypin vieressä,
joka on sankarini…
Tuo ääni laulaa tätä kaunista harmoniaa -
ja laulun, jonka kirjoitin makuuhuoneessani.
Se oli...
Se oli ällistyttävää.
En ole kuunnellut sitä versiota pitkään aikaan.
Se tuntui todella...
validoivalta.
SELF DESTRUCT -KIERTUE
Ja ajattelin, että saavuttaessani nämä tavoitteet -
löytäisin jonkinlaisen rauhan.
En löytänyt, ja nyt oloni on kurjempi kuin koskaan.
Hirviöni on nyt oma pääni.
Yritän vain hyväksyä tiettyjä asioita.
Luulen että parhaiten ilmaisen itseäni musiikin kautta,
mutta samaan aikaan se avaa paljon haavoja,
ja jotenkin häilyvä onnellisuus tai tyytyväisyys -
on aina parin korttelin päässä.
Levyn puitteissa tutkin keinoja häivyttää tuskan pois.
Kun levy julkaistiin, olin kärsinyt vuosia riippuvuudesta.
Miten minä... Miten tämä tapahtui?
Tajusin että se tarina, jonka olin kirjoittanut -
itsetuhoisasta ihmisestä...
Se oli... Minä tein niitä asioita.
Se on yhteenveto monista kokemistani asioista.
Sitten vuosia myöhemmin "Hurt" saa uuden elämän -
Johnny Cashin coveroimana.
Kun Johnny Cashin cover julkaistiin,
muuttuiko suhde omiin sanoituksiisi?
Jossain määrin.
Se että kuulin sen rinnastettuna tämän valtavan elämän päälle,
hänen elämänsä tärkeässä vaiheessa,
se tuntui hyvin merkityksekkäältä.
Niihin aikoihin en ollut varma kirjoittamiskyvystäni ja merkityksestäni,
ja tunsin olevani tuuliajolla.
Tuo laulu tuli takaisin kertomaan,
että kaikki järjestyy.
Se tuntui miltei ystävältä, halaukselta.
Jos olisit kysynyt minulta ollessani parikymppinen,
soitanko Nine Inch Nailsissa viisikymppisenä, tai olenko edes elossa,
en usko, että olisit kuullut…
"Kyllä, varmasti."
Yleensä lopetamme konsertit "Hurtilla",
ja niin olemme tehneet viimeiset sata vuotta.
Nyt olen laulanut sen lukemattomia kertoja,
ja laulan sen eri tavalla, koska olen asunut siinä.
Se että voi katsoa taaksepäin...
Miten minusta tuli tällainen?
Olen soittanut sen laulun livenä lukemattomia kertoja elämässäni…
Olen aina siinä hetkessä.
Muistan, miltä se tuntui.
Silloin on aina hiljaista, ja tulee tunne: "Luon yhteyden ihmisiin."
Ja sellaiselle, joka ei koe oloaan mukavaksi ihmisten ympärillä, se...
Se on voimakasta.
Ja tässä tulee "Hurt", Nine Inch Nailsilta.
Tekstitys: Heidi Hautala