Každá chvíle…
kterou v životě přežijete, vás dělá silnějšími.
Přinese něco dobrého, jen to musím chtít vidět,
chtít uchopit.
Natalia!
Natalia Lafourcadeová je zpěvačka a písničkářka z mexického Veracruzu.
Od svého debutu v roce 2003
je jedním z nejvlivnějších umělců latinskoamerické hudby.
Nazpívala písničku pro oskarový snímek Pixaru, filmu Coco.
Vyhrála Grammy a 12 Latin Grammy,
včetně Alba roku a Písně roku za „Hasta la Raíz“,
což znamená „Ke kořenům“.
Kořeny se, v tomto případě, natahují dvěma směry,
do Nataliiny minulosti
a do půdy a historie, odkud vzešla.
Jsem Hrishikesh Hirway. Sledujete Song Exploder.
PŮVODNÍ DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
COATEPEC, VERACRUZ MEXIKO
Do Veracruzu jsem se dostala, když mi byly dva roky.
Tehdy se mí rodiče rozešli.
Tehdy se máma rozhodla přestěhovat do Coatepecu.
To ale vypadá dobře.
Hned bych snědla všechno.
Tohle jsme teď vyndali z pece.
Je to horké.
Tohle ti ale nedělá dobře. To je špatný.
Jednoduše to tu miluju.
Je to prosté a důvěrně známé.
Žije se tu za pár drobných a přitom tak bohatě.
Chceš ukázat fotky, cos tady loni nechala?
Ano, když jsem tu byla s tátou.
Hezký kluk. Moc hezký.
DJAHEL VINAVEROVÁ RODINNÁ PŘÍTELKYNĚ
Ano. Tady jsi s mým tátou.
Kapitán.
Můj otec byl hudebník.
To jsou moje fotky, jak hraju na tátův klavichord,
jsou mi teprve dva roky.
Hraju Bacha, nebo co to je.
Můj otec chtěl, abych byla pianistka,
a já jsem odmlouvala: „Ne, nechci hrát klasickou hudbu.
Chci dělat pop a rock.“
Táta se na mě fakt naštval.
Povídá mi: „To není hudba.“
Byl velmi přísný.
A pak se to všechno…
Když bylo Natalii pouhých 17 let, vydala první album.
Byl na ní hit „En el 2000“.
Album získalo v Mexiku platinovou desku a prvenství v hitparádách.
Všechno bylo obrovské.
Moje jméno bylo všude a všechno se dělo…
hrozně rychle.
Hudební průmysl, to pro mě bylo něco obrovského.
Byla jsem příliš mladá na takový příval informací.
Něco mi chybělo.
Nevěděla jsem, co to je.
Dostala jsem inspirační blok.
Jako že jsem nedokázala psát vlastní hudbu.
Byla jsem sólová umělkyně
a zažívala úspěch,
ale současně jsem se necítila moc šťastná.
Jako kdyby to vůbec nebylo reálné.
Proto jsem se potřebovala stáhnout, abych měla prostor.
Něco v mé duši bylo nemocné
a já jsem to potřebovala uzdravit.
Věděla jsem, že musím někam daleko od domova.
Navzdory fenomenálnímu úspěchu se v roce 2006
Natalia stěhuje do Kanady, chce odpočívat a dělat na vizuálním umění.
Hudební průmysl nechává za sebou.
Bylo jí 22, ale jak se ukázalo, hudbě stejně úplně neunikla.
Skončila jsem v domě plném muzikantů.
Skvělých muzikantů.
Bylo to jako okno do jiného světa, do světa, který jsem neznala.
O téhle hudbě jsem doteď nevěděla.
Folk,
blues,
afrobeat.
A já si říkala: „Páni, hezký,
tohle je úplně mimo můj svět.“
Začala jsem znovu psát
a pokoušela se to skloubit s vlastní hudbou.
Každý den jsem skládala u klavíru, každý den na něj hrála.
Začala jsem se cítit líp, byla jsem jen já a kytara.
Pokoušela jsem se najít vlastní způsob psaní hudby
a věděla, že chci, aby šla víc od srdce.
A pak, téměř po roce, jsem řekla:
„Možná bych se měla vrátit
a zkusit to znovu, ale tentokrát po svém.“
Natalia oslovila dávného kamaráda Leonela Garcíu,
jestli nechce psát s ní.
Je to zpěvák a skladatel, který prodal miliony alb.
Leonel García. Záběr jedna.
Klapka.
V té době už jsme byli kamarádi.
A tak mu říkám: „Co kdybys se mnou napsal písničku?“
A on povídá: „Jasně.“
Zeptal se mě: „Už víš, o čem chceš zpívat?“
A já na to: „Mám chuť napsat skladbu
o místě, ze kterého pocházím, o Veracruzu.
Chci text, který mi bude
pořád připomínat, odkud jsem,
co jsem a všechny ty věci, které mě jako osobu utvářejí.“
„Je to něco, s čím se lidi můžou výrazně propojit, z emočního hlediska.
Skladba plná hrdosti.“
Tak říkám: „Dobře, ukaž, čím bychom mohli začít.“
Měl melodii a akordy
a já mu povídám: „Hele, co to udělat jako huapango?“
AKUSTICKÁ KYTARA HUAPANGO
Napadala mě spousta věcí,
ale začal jsem z tohohle úhlu, přes huapango,
což je takový lidový mexický rytmus.
Vždycky jsem hrával huapango na oslavách,
naučil jsem se to přes rodinné vazby,
když jsme se třeba chtěli bavit nebo něco oslavit,
vždy tam bylo huapango.
Je to hudba, která je plná štěstí,
ale současně v sobě má i vážnost.
Když ji posloucháte, cítíte se svobodní.
Tančíte a popíjíte.
Huapango je něco, co má podle mě Natalia v DNA,
takže nám to pomáhá propojit se
a vnímat, že spolu děláme něco, co nás vede ke kořenům.
Tohle jsi hrála?
Jo, je to, jako kdybys míchal obě věci dohromady,
je tam akustická kytara a taky klávesy Wurlitzer.
A my tu skladbu stavíme na těchto dvou nástrojích.
To nám pomáhá vydat se jiným směrem,
spíš do popmusic.
Jedním z mých pravidel bylo nebrat to tak vážně.
Prostě hrát a dělit se o zkušenosti.
Nechtěla jsem být tak přísná
a tak vážná,
protože taková už jsem byla.
Chtěla jsem spíš…
nemyslet na to, že to půjde do rádia,
nebo že to bude komerční, chápete?
Bylo to spíš takové uvolněné.
A pak mi Leonel řekl, ať jdu do studia a zpívám.
Pokud chcete, aby byli lidi nadšení a hrdí,
musíte jim předložit nějaké formulace, nějaká slova,
co v nich probudí ten vztah ke kořenům
a ty správné pocity.
Překonávám řeky
Procházím lesy
Miluji slunce
Každý den vytahuji trny
Z hlubin svého srdce
Objevovala jsem slova tím, že jsem je zpívala.
Pomohlo mi to vytvořit si silnější napojení na to,
co jsem zpívala, i na místa,
odkud můj zpěv vzešel.
V noci zapaluji sny
Abych očistila každou vzpomínku posvátným kouřem
Ten obraz hořících snů, které očišťují posvátným kouřem
každou vzpomínku, to je přesně ono.
Máme kopál, což je ta esence, kterou zapalujete
a ze které jde ten… kouř.
Říká se, že tenhle kopál vám očistí auru
a vy si vyčistíte energii.
- Tak nějak. - Ano.
Až napíšu tvé jméno
Do bílého písku s modrým pozadím
Až pohlédnu na oblohu, v ponurém šedém mraku
Uvidím tebe
A jedno odpoledne vylezu na vysoký kopec
Podívám se na minulost
Já jsem na tebe nezapomněla
Na koho nezapomínáš?
Nezapomínám na svůj život, vzpomínky,
nejtěžší chvíle, nejpříjemnější chvíle.
Je to jako kdybys mluvil s duchem všech dobrých i zlých věcí.
Když mi bylo šest, měla jsem nehodu.
Chtěla jsem se úplně poprvé svézt na koni.
Moje matka se na ty koně podívala a byli opravdu velcí.
Řekla mi: „Na tyhle koně se nemáš šanci dostat.“
A já říkám: „Vážně to chci udělat.“
A spadla jsem a ještě mě ten kůň kopnul.
Proces zotavování byl hodně náročný.
Bylo pro mě těžké začít znovu vidět, chodit, přemýšlet…
jakákoliv činnost.
Doktor řekl matce: „Je možné, že nedodělá školu,
možná nepůjde na vysokou.“
A má matka na to: „Ani náhodou.“
A začala kombinovat terapii s hudbou…
a ono to fungovalo.
To mě přivedlo blíž k hudbě, protože to byl lék.
Změnilo mi to život.
V mém případě ze mě právě tyhle zlé časy
udělaly toho, kým jsem.
Normálně si řeknete: „Chci na tu dobu zapomenout.
Nechci o ní přemýšlet.“
Jenže tyhle okamžiky vás vážně něco naučí.
Naučí vás hodně o tom, jak se mít rádi.
Je to způsob, jak říct:
„Možná nejsem dokonalá,
ale jsem to já a mám se ráda.“ Jako ten text:
„Takhle tě chráním. Jsi pořád ve mně.“
Takhle tě chráním Jsi pořád ve mně
Chtěli jsme hluboký zvuk,
spíš elektrický, který bude pod basovou linkou,
případně pod bicími.
Způsob hraní na bicí
je ve stylu trival.
Nahráli jsme skutečnou basu, ale vyhodili ji,
protože jsme chtěli, aby ta skladba
měla jednoduchou atmosféru.
Pokud bychom nechali tu basovou linku,
tak byste tenhle pocit neměli.
Ty elektrické kytary nahrál Gustavo Guerrero,
což je můj kytarista.
Nejprve jsme dělali tu melodii s xylofonem.
Znělo to moc hezky.
Přemýšleli jsme o tom africkém vlivu.
Pak jsme tu melodii udělali pro kytaru.
DOPROVODNÉ VOKÁLY
Přišla s těmi úžasnými doprovodnými vokály, něco úžasného.
Jakmile jsem věděla, že je to album natolik osobní,
pokoušela jsem se udělat něco se zvukem,
aby to mělo texturu.
ORCHESTR
Kolik muzikantů hraje tenhle smyčcový part?
Udělali jsme to se skupinou studentů,
kteří chtěli být součástí alba.
Ve studiu s producentem jsme měli Cachorra Lópeze.
Ukázali jsme mu, co už máme.
A bylo to víc než sto tracků,
kde hráli hudebníci, prakticky orchestr.
Takže nejen smyčce?
Nejen smyčce, mnohem víc.
Producent říká: „Vy tu skladbu kazíte.
Chci slyšet tvůj hlas a chci slyšet text,
takže to všechno vyhodíme.“
Rozhodli jsme se vyhodit dechy,
bicí, všechno,
a nechat si jen ty nejdůležitější věci se smyčci…
protože takhle se člověk cítí, když před něčím prchá
a prožívá hromadu věcí,
které mu dodávají sílu.
Chtěla jsem v těch aranžích mít tenhle pocit.
Najednou tu máme „Hasta la Raíz,“ ne?
Prostě… tu byla ta píseň.
Skladba „Hasta la Raíz“ vyšla v březnu 2015
a Natalia měla opět album na čele mexické hitparády. Dvě platinové desky.
Rolling Stone Mexico ji označil za jednu z nejvýznamnějších
skladatelek a interpretek v Latinské Americe.
Na turné dál vzdávala hold dějinám své země
tím, že hrála jen v divadlech starších 100 let.
Živé vystoupení Nat s touhle skladbou
je neuvěřitelně přesvědčivé.
Dostane vás tím, když vidíte, co dokáže na živém koncertě,
protože podle mě je to přesně to, co dělá dobrého umělce.
Jdeme hrát?
Jdeme hrát.
Zahrajeme si „Hasta La Raíz“.
Pojď sem.
Los Cojolites!
Los Cojolites je hudební uskupení s nominací na Grammy,
které hraje son jarocho,
tradiční styl lidové hudby z Veracruzu.
Nosím tě v sobě
U kořenů
A abys vyrostl výš
Budeš tady
I když já se skrývám za horou
A najdu plantáž plnou cukrové třtiny
Nebudeš mít šanci, můj měsíční paprsku
Abys odešel
Natalia je někdo, kdo si k nám našel cestu
skrze lásku k hudbě z Veracruzu,
a vytvořila něco jako most, aby tuto tradiční hudbu
znali i na místech, kde o ní dosud nevěděli.
Tady ve Veracruzu ji samozřejmě milujeme,
a hlavně teď, když jsme se vydali cestou,
na které hledáme hudbu, co nám dává identitu.
Spousta lidí si myslela, že je to píseň o lásce,
nebo za mnou lidi chodili a říkali mi:
„Ahoj, Natalie, miluju tuhle skladbu Hasta la Raíz. Je o mém otci.
Zrovna umřel a tahle skladba je o něm.
Mockrát děkuji.“
To není ten skutečný význam skladby, ale svým způsobem ano,
protože všechno, co pro vás váš otec znamená,
si můžete uchovat napořád.
I když je pryč, zůstane s vámi.
Mockrát díky.
Á, díky. Taky děkuju.
Za terapii.
Asi budu brečet.
A teď je tu kompletní „Hasta la Raíz“ od Natalie Lafourcadeové.
České titulky: Petr Miklica