Downloaded from YTS.MX
Official YIFY movies site: YTS.MX
BONELE
Pariezi cinci euro, pleci cu o sută !
Ochelari la preţ bun, 10 euro !
Pentru pomul de Crăciun !
Ţigări !
- Blonduţule, ia uită-te aici. - Mă întâlnesc cu cineva.
Uită-te la geanta asta. Ţi se potriveşte la păr.
- E drăguţă, dar... - E aproape gratis !
Simţi cum miroase pielea asta ? E de bivol. Cât dai pe ea ?
100 de euro ? Pentru tine, 80. Probeaz-o. N-o să-ţi pară rău.
- Aşa... - Dacă insişti...
Eşti irezistibil !
- Da ? - Îţi fac o poză.
Uită-te la mine ! Aşa ! Pune-o într-o parte.
Aşa. Uită-te la mine.
Superb !
Mă dai pe spate !
- Sheila ! - Aşteaptă.
Sheila, vino încoa' !
Uită-te la frumosul ăsta.
- Ce fercheş e gagiul ! - Nu-i aşa ?
Nu-i rău, nu ?
50... 20... 80. Poftim.
Ai făcut o afacere.
- Mi se asortează la păr. - Vezi ?
- Pa ! - O zi bună, micuţul meu !
Nu ştiu cum reuşeşti.
Nu i se potriveşte deloc. Cu borseta aia, zici că e cangur.
E urât rău.
Fir-ar !
Stai pe loc !
- Vino cu noi, te rog. - Sigur.
- Astea-s ale tale ? - Nu.
Poate ale lu' bunicu'.
- Asta o recunosc, e a bunicii. - Ia-le.
Alo, draga mea !
Da, sunt bine. Mi-au dat drumul.
Am alunecat din cauza tocurilor şi m-au înşfăcat.
Că bine zici.
- Dă-mi bani ! - Uşurel !
- Două luni întârziere ! Dă-mi ! - Am zis că o să ţi-i dau !
- 1 000 de euro ! - Nu am !
Dă-mi !
- Sunt 850. - Mai trebuie 150.
- Nu am. Săptămâna viitoare. - O săptămână. Nu mai mult !
Cred că ţi-a scotocit apartamentul.
E foarte bună. Mersi, vecină.
N-ai pentru ce.
Bun... Mă duc să fac ordine.
Dacă ai nevoie de bani, ştiu pe cineva care caută bonă.
Oferă şi o cameră.
Mulţumesc, dar n-am venit aici ca să mă ocup de copiii altora.
Cum vrei.
E o mică povestioară...
Copilul făcuse deja pipi în pat de opt, nouă ori.
Tatăl se enervează şi zice: "Fiule, ai întrecut măsura !"
"Faci în pat în fiecare noapte !"
Copilul zice: "Tată, e un accident."
Şi atunci tatăl spune:
"Fiule..."
"după atâtea ori, nu mai e un accident."
"E un simptom. Un sistem !"
Stai... Mă crezi hoaţă ?
Eu nu cred nimic.
E a treia oară când eşti prinsă, în timp ce prietena ta scapă.
Explică-mi !
Poate că aleargă mai repede.
Cumpără-ne pantofi la fel.
Nu-ţi bate joc de mine.
Nu-mi bat joc de tine.
- Deci unde-s banii mei ? - I-a luat poliţia.
Banii mei.
Şi marfa.
Ştii cât ne costă asta, idioată mică ?
O să mi-i dai înapoi.
Ai înţeles ?
Altfel mutrişoara asta a ta...
O să ţi-o şifonez bine.
E limpede ?
Am terminat. Valea !
Bună !
Bună, Angele. E totul bine ?
Da. Ia zi...
Mai e valabilă slujba aia ?
Te prezint eu. Patroana ta e prietenă cu a mea,
aşa că să faci treabă bună.
- E important pentru reputaţia mea. - Bine.
- Ai acte ? - Da. Adică nu, sunt false.
Atunci cere să fii declarată.
Câştigi mai puţin, dar te ajută să-ţi faci acte.
- Deocamdată, am nevoie de bani. - Cum vrei.
Eu am vrut să fiu în legalitate, ca să-mi aduc fiul.
- Ai copii ? - Nu.
Atunci spui că ai doi. Asta îi linişteşte.
Şi dacă-mi cere referinţe ?
Mă ocup eu.
Şi cel mai important lucru: cântă un cântec de leagăn african.
Burghezilor ăstora le place tare.
Vreţi să beţi ceva ? Apă ? Ceai ?
- Nu, mulţumesc, doamnă. - Nu e nevoie.
Vorbeşte-mi despre tine.
Vă ştiţi de mult ?
- De 10-12 ani. - Serios ? Bine...
Avem veri comuni.
Şi... ai mai fost vreodată bonă ?
Bineînţeles. Mai întâi, am avut grijă de micuţa Cynthia.
Foarte drăgălaşă. Dar neastâmpărată. Avea nevoie de disciplină.
- M-am ocupat şi de tripleţi. - Nu mai spune !
Eşti tot timpul în priză.
- Dar copii foarte mici ? - Foarte mici ?
Ai avut vreodată grijă de bebeluşi ?
De fapt, am uitat să te întreb. Ai copii ?
Da. O fată şi un băiat.
Dar nu sunt la Paris.
Am recomandat-o pe Angele
fiindcă e o bună profesionistă şi e foarte blândă.
Nu mă îndoiesc. Claire te adoră, aşa că am încredere în tine.
Claire e o mămică de la şcoală. Foarte exigentă.
Trebuie să-ţi spun că muncesc mult.
Am un post important. Uneori, lucrez până târziu.
Şi Arthur nu e întotdeauna cel mai ascultător copil, zilele astea.
- Vrei să fii declarată ? - Nu neapărat.
Bun. Mai puţină hârţogăraie.
Cineva s-a trezit.
Tripleţi ?
- Ce-i asta? - O pui aici, ca să nu te murdăreşti.
El este Marius.
- Vrei să-l ţii ? - Sigur.
Vino-ncoa, mânzule.
Cântecel !
Zanga-zanga, copilaş,
Zanga-zanga, drăgălaş.
Există tot felul de funduleţe, mai înguste şi mai late !
Tot felul de funduleţe, lăsate sau bombate...
Vă mulţumesc din nou că aţi venit într-o duminică.
Un strat de vopsea, şi camera va fi gata într-o săptămână.
Bine. Nicio problemă.
- Pe mâine ! - Pe mâine.
O să fie grozav !
Angele !
La dracu' !
Fir-ar !
Bună ziua, Angele.
Data viitoare, să laşi o mică marjă de timp. Am întârziat.
Grăbeşte-te, Arthur !
Haide !
N-ai treabă.
Bună !
- Bună. - Ce vrei să faci acum ?
Îmi cumperi un "pain au chocolat" ?
Vrei să mergem la o brutărie ?
Vino după mine.
Mă duc să joc fotbal. Tu stai aici, bine ?
Marius...
Uite iepuraşul !
Bun venit în scuar !
Aşa e mereu ?
Depinde de zi, de oră şi de vreme.
- Cred că îi e foame. - A mâncat acum o oră.
- Şi scutecul ? - Abia i l-am schimbat.
Înseamnă că îi e încă foame.
Nu e complicat.
Fatou, Bintou... Angele.
Bună.
- Nu se prea socializează aici. - E ca la fotbal. Fiecare cu clubul ei.
- Unde sunt părinţii ? - La muncă. De-aia suntem aici.
Şefa mea "lucrează" mai mult prin magazine !
Ce ţi-am zis ?
Fiica mea are nevoie de mişcare, nu să stea cu păpuşa-n braţe !
- Urma să... - Zău ? De 15 minute stai la taclale.
Ia-o mai uşurel !
Ce înseamnă asta ?
- Cum îndrăzneşti să-i vorbeşti aşa ? - Vezi-ţi de treaba ta !
Nici vorbă.
Bun... Ne ducem acasă.
Ce tupeu pe femeia asta !
Ar trebui inventată o aplicaţie pentru "notarea" părinţilor.
Nu e atât de complicat.
Eşti în oraş cu prietenii şi vezi o jachetă frumoasă, de piele.
Ai 30 de marafeţi.
Amicii tăi au, împreună, 40.
Numai că jacheta costă 180.
De câţi bani mai ai nevoie ?
100 de marafeţi ?
Scârţanule ! Eu vreau 110, altfel îţi iei gândul de la jachetă.
Scrie.
Uite.
Ştii ce înseamnă când o pasăre se uită la tine de la fereastră ?
Nu.
O persoană iubită, de departe, se gândeşte la tine.
Hai, termină asta.
Ascultă ce-ţi spun !
Am primit asta prin e-mail, în timpul unei şedinţe.
Îţi vine să crezi ce nenorocit ?
Pe naiba o să i-l dau două săptămâni, la Crăciun !
Atunci de ce s-a mutat la 400 de kilometri de Paris ?
Asta se va stipula la divorţ.
Ba da.
Arthur, du-te şi pune-ţi pijamaua.
Poţi să termini mai târziu.
Au luat-o pe Sonia.
Măcar o cunosc.
Cred că e mai bine.
Nu, nu-ţi face griji.
Nu-ţi face griji.
Trebuie să închid.
Te pup.
- Îmi pare rău. - E în ordine.
- Cum a mers ? - Bine. Marius doarme, Arthur a mâncat.
- Pun pariu că nu şi-a făcut temele. - Ba da, pe toate.
Ne vedem mâine.
Pe mâine, Angele.
Salut, amice.
Mama ta e acasă ?
- Te deranjez ? - Nu. Intră. Pregătesc cina.
Nu ştiu cum reuşeşti.
Mâine e o nouă zi !
Eu sunt frântă !
Uite ! Am ceva pentru tine.
- Ce drăguţ ! Mulţumesc ! - N-ai pentru ce.
Dă-mi asta. Aşa...
Cineva pare mulţumit.
E ciudată atmosfera din scuar.
Toate femeile alea, care se ocupă de copiii altora...
Aşa e. Tu când te muţi acolo ?
- În weekend. - Dai o petrecere !
- Da, sigur. - Eşti norocoasă. Ce economie !
Eu abia mă descurc cu banii.
Patroana mea
nu-mi plăteşte niciodată orele suplimentare.
Uneori, vine acasă mai devreme şi-mi scade orele alea din salariu.
N-are dreptul să facă asta !
Ştiu.
- Măcar eşti declarată ? - Da !
Bine. O să rezolvăm asta.
Cum ?
Asta e treaba mea.
După tot ce ai făcut pentru mine, măcar asta să fac şi eu.
- I-ai furat cartonaşele lui Maxime ? - Nu.
- Mincinosule ! Ştiu că tu ai fost ! - Ce se petrece ?
- Eşti bona lui ? - Da.
Puştiul tău i-a furat lui Maxime cartonaşele cu Dragon Ball.
E adevărat ?
- Nu ! - Minte.
- Dă-i cartonaşele ! - Nu le-am luat eu !
Dă cartonaşele.
Mulţumesc.
- Mulţumesc. - E totul în ordine ?
Mulţumesc.
Ce te-a apucat, de ai făcut asta ?
Se tot dă mare cu cartonaşele lui. Are o grămadă.
Ăsta nu e motiv să furi.
Să nu furi !
Sau să nu fii prins.
Fă-o ca lumea. Fără urme.
Vorbeşti serios ? Eşti bonă ?!
O mică vacanţă în centru n-a făcut rău nimănui.
În weekend primesc şi o cameră, deasupra apartamentului lor.
O ascunzătoare, până se mai liniştesc apele.
Deci n-o să-i dai banii înapoi lui Gabin ?
Pentru ce ?
Nu da vina pe mine.
Jur că nu mi-am însuşit nimic.
Şi cine riscă să fie arestată ?
Banii sunt, în parte, ai mei.
Nu mai ai încredere în mine ?
Ba da, dar sunt falită rău. Am nevoie de munca asta !
Banii sunt buni. Şi băieţii ne-au ajutat.
Vrei să zici că ne-au exploatat.
Şi, ca bonă, nu eşti exploatată ?
Îţi zic că n-o să te lase. Aşa că fii cu ochii-n patru.
Mă ameninţi ?
Te gândeşti numai la tine.
- Ştii ce ? Cară-te. - Îţi trai craca de sub picioare.
Deci nu sunt eu singurul hoţ.
Tare glumeţ mai eşti.
Angele, nu cred că e o idee bună.
Linişteşte-te. O să fie foarte bine.
Dacă te vede undeva, mai târziu ?
Ascultă...
În viaţă trebuie să ştii să rişti.
Vino ! Să mergem !
Doamnă...
Da.
Cineva doreşte să vă vorbească.
- Bună ziua ! - Bună ziua.
Cu ce vă pot ajuta ?
Aminata N'Diaye, asistent social şi juridic.
Am cunoscut-o pe doamna Ouatara în scuar.
- Nu vă deranjez ? - Nu.
Scopul meu e să informez şi să consiliez femeile
care, în general, nu-şi cunosc drepturile şi îndatoririle în muncă.
- Înţelegeţi ? - Da.
Îmi daţi voie ?
Da, desigur. Scuzaţi-mă. Intraţi.
Nu vă reţin mult.
Foarte frumos apartament !
- Mulţumesc. - Un pahar cu apă se poate ?
- Desigur. - Bine.
Discutând cu doamna Ouatara,
am constatat câteva erori sau omisiuni în tratamentul ei salarial.
De exemplu, dna Ouatara mi-a relevat faptul că,
şi corectaţi-mă dacă greşesc, orele suplimentare pe care le-a lucrat
au fost rareori sau aproape niciodată luate în calcul.
Staţi linştită, e ceva foarte întâlnit.
În general, angajatorii stabilesc un salariu fix
şi omit să contabilizeze orele suplimentare.
Nu e o problemă. Chiar şi retroactiv, se poate rectifica.
Bine.
Îţi face bine.
Mi-a mai precizat şi că îi deduceţi din salariu dacă veniţi acasă devreme.
- E corect, dnă Ouatara ? - Se întâmplă.
- Nu e chiar... - Liniştiţi-vă, aud asta mereu.
Cadrul legal pentru angajaţii casnici e un labirint.
Oamenii nu sunt bine informaţi. Pentru asta sunt aici.
Cred, însă, că o declaraţi pe dna Ouatara.
Da, absolut.
Asta e bine. Foarte bine, doamnă...
Berthuis.
Ca băcăniile de lux ?
- Noi suntem. - Înţeleg.
Dnă Berthuis, vestea bună e că, deoarece vă declaraţi angajata,
veţi putea reglementa foarte uşor situaţia.
- Deoarece sunteţi în legalitate. - Bine.
Am terminat. Bun...
Poftiţi cartea mea de vizită, în caz că aveţi întrebări.
- Prea bine, dnă N'Diaye. - "Doamnă avocat".
Vă urez o după-amiază plăcută !
- La revedere, dnă Ouatara ! - La revedere.
"Doamnă avocat" !
Să fi văzut mutra patroanei mele !
O să mă scap pe mine !
Nu mai pot să mă ţin.
Eşti tare de tot, soro ! Uite...
Îţi decernez medalia
atotputernicului PSG.
Nu e frumos ?
Ajută-mă şi pe mine să fac bani. Să mă pot duce şi eu la un meci !
Nu... Am făcut asta pentru Wassia. Care n-a ezitat să apeleze la mine.
- Suntem împreună, sora mea. - Suntem împreună, draga mea.
Eşti de milioane.
Mi-ar fi plăcut să văd asta.
Haideţi ! Apucaţi-vă partenerul !
Apucaţi-l de mânecă în timp ce-l trântiţi !
Hai, Arthur, ripostează !
O kumikata bună ! Hai, Arthur ! Luptă !
Arthur, eliberează-te. N-o lăsa să te ţină la podea.
Răstoarnă situaţia ! Pune-o tu la podea !
Eliberează-te !
Ştii ce ? Nu te-a bătut ea. Te-ai lăsat tu bătut.
Şi ştii de ce ? Fiindcă ţi-e frică.
- Nu-mi este ! - Ba da.
Am văzut. Erai în zona ta de confort.
Trebuie să-ţi devorezi adversarul. Îl priveşti aşa. Drept în ochi !
Pe urmă respiri adânc, pe nas.
Fă ca mine !
Tu încreţeşti nasul.
Haide !
Mai uşor cu nasul. Arăţi ca un buldog.
Exersează !
Nu chiar, dar eşti aproape. Stai...
Ce ?!
Nu puteţi face asta !
Vin imediat.
Am zis că vin imediat.
Vino. Am necazuri.
- Unde mergem ? - Vino !
Unde mergem ?
Grăbeşte-te, Arthur !
- Ai venit ! - Dacă te-ai atins de lucrurile mele...
- Am schimbat încuietoarea. - Ce nu pricepi ?
Ţi-am cerut o săptămână. Am zis că ţi-i dau într-o săptămână.
- Nu poţi să aştepţi o săptămână ? - Am nevoie de banii mei.
- Am zis o săptămână. - A trecut.
- Şi o să plătesc. - Ca înainte ?
Ţi-am dat 850 de euro, data trecută.
- Chiria e 1 000 de euro. Nu 850. - Faci tam-tam pentru 150 de euro ?
De ce te uiţi aşa la mine ?
N-o să-i dai niciodată banii.
De ce spui asta ?
Pentru că în weekend te muţi şi n-o să-l mai vezi.
Eşti o şmecheră.
Şmecheră ! Hai că asta e bună.
Cine e băiatul cu care eşti în poză ?
Fiul meu.
- Ai şi o fiică ? - Nu.
I-ai zis mamei că ai doi copii.
Şmecherie ?
Câţi ani are ?
Moussa ? Are 10 ani.
- Nu stă cu tine ? - Nu.
- Atunci unde locuieşte ? - Ai terminat cu interogatoriul ?
Eşti de la poliţie ?
Nu... Da, avocat.
Da, eu o reprezint pe dna Ouatara.
Mâine ?
La prânz ?
Da. Bine.
La revedere.
Domnul avocat Sarre ? O aşteptaţi pe doamna avocat N'Diaye ?
N-o să vină. Nu există.
Am inventat-o. Poate că pare o prostie, dar am ajutat o prietenă
să nu fie exploatată de cei pe care-i reprezentaţi.
Şi cărora, ca şi dv., nu le pasă deloc de bonă,
care se ocupă de progeniturile lor şi se zbate în sărăcie,
şi de fiul ei care a venit aici după ce au fost despărţiţi atâţia ani.
- Ce e ? - Scuzaţi-mă. Eu sunt avocat Sarre.
Scuzaţi-mă.
Luaţi loc, vă rog.
Vă mulţumesc pentru precizări şi pentru sinceritate, "dnă avocat" N'Diaye.
Să ştiţi că nu sunt insensibil la situaţia prietenei dv.
Clienţii mei au vrut doar să discutăm un cadru rezonabil de negociere
pentru reglementarea situaţiei doamnei Ouatara.
Bine.
Super.
Poftiţi... dacă doriţi să luaţi legătura cu mine.
Nu mă aşteptam la un avocat simpatic.
Se vede că orice e posibil.
De ce v-aţi demascat atât de repede ?
Puteaţi să vă daţi în continuare drept avocat.
N-am vrut să înrăutăţesc situaţia prietenei mele.
Chiar ar trebui să fiţi avocat.
Vă rog.
Sunteţi fan PSG ?
- Nu. E a unei prietene. - Am ceva care o să-i placă.
Poftim. Prietenii mei nu mai pot să vină.
Păstrez eu unul şi vă dau trei.
- E cam prea mult. - Sunt invitaţii. Să profităm.
Mi-a făcut mare plăcere să vă cunosc, dnă avocat N'Diaye.
Vii odată ?
Da ! Am ajuns !
Minunat. Eşti grozav.
O să-ţi placă aici.
E mai bine decât unde stăteam, nu ?
Unde locuieşte Moussa ?
Lângă Abidjan.
Cu cine ?
Cu o verişoară.
Cu bonele africane, adesea asta e situaţia.
E mai bine să nu le pui prea multe întrebări, da ?
Du-te să te speli pe dinţi.
Eu am noroc.
Pentru că tu şi tata v-aţi putea împăca, într-o bună zi.
Da. Vom vedea.
A fost decizia ta !
Tu ai ales situaţia asta !
Aşa că fă-i faţă !
Gata, ajunge ! Sunt beznofobă !
- Beznofobă ? - Mi-e frică de întuneric.
- Claustrofobă ! - Nu te mai ambala.
De unde ştii că Edouard al tău nu-şi bate joc de noi ?
L-am învârtit pe degete !
- Altfel nu mi-ar fi dat locuri. - Unde ?
Acolo.
Nu pot să cred !
Bună seara.
Lojele sunt sus pe scări, la dreapta.
- Mulţumesc, domnişoară. - "Loje" ?
- A zis "loje" ? E o nebunie ! - Mai încet !
- Cum ai reuşit ? - Şi încă n-ai văzut nimic.
Eşti o vrăjitoare. Mami Wata.
O vrăjitoare adevărată !
Loja 17. Aici.
- Bună seara. - Bună seara.
Da, aici e.
- Aţi venit din partea... - Edouard Sarre.
Desigur ! Edouard. E aici. Edouard !
Bună seara.
Berangere, ea e dra N'Diaye, avocat cu expertiză în Dreptul Familiei.
Însoţită de...
Wassia Ouatara, manager PR al ONG-ului Copiii Africii
şi Fatou Keita, director-adjunct al Federaţiei Ivoriene de Fotbal
şi responsabil FIFA al asociaţiei Fotbalul Feminin pentru Africa.
- Foarte bine ! - Invitaţi de marcă.
Să vă duc jachetele la garderobă ?
Simţiţi-vă ca acasă.
Domnişoarelor ? Şampanie, suc de fructe ?
Ce vrei să bei ?
Scuzaţi-mă... Pentru mine şampanie, mulţumesc.
Un pahar cu vin, vă rog.
Băieţii ăştia sunt adevăraţi artişti. Dar nu sunt bine folosiţi.
Joacă în model "diamant 4-4-2" cu un mijlocaş şi un fundaş.
Mulţumesc pentru apărarea cazului meu în faţa angajatorilor.
Eu n-am făcut mare lucru.
Totul s-a datorat doamnei avocat N'Diaye.
Sunteţi norocoasă că aveţi o astfel de prietenă.
Stau îngrămădiţi ca muştele.
Împrăştiaţi-vă, băieţi !
E nevoie de un profesionist, nu ?
Un fan adevărat.
- La revedere. Mulţumesc. - Mulţumesc frumos, Bérangere !
Nu ştiu cum să spun, dar a fost minunat. Fabulos !
Şi bufetul, şi tot ! Mulţumesc frumos !
- Mi-a făcut mare plăcere ! - Mulţumesc.
- Pe curând, Bérangere. Mulţumesc. - La revedere, Edouard.
- O mică petrecere, între prieteni. - Frumos.
- Vreţi să vă las undeva, doamnelor ? - Ar fi super mişto !
Nu, ele o să ia metroul. E direct.
Ba nu. Eu îl schimb de trei ori.
Nu vii cu noi ?
Nu. Cred că o să mai profit puţin de seara asta.
Bine. Vă las.
La revedere. Mulţumesc mult !
- N-ai pentru ce. Pe curând. - La revedere, Eddy.
Un ultim pahar, doamnă avocat ?
Angele.
Bun venit la mine acasă.
- Nu aprinde lumina ! - De ce nu ?
Îmi place să văd casele oamenilor pe întuneric.
E ca şi cum ai pătrunde în viaţa lor intimă.
Totul e pe acelaşi plan: detalii comune şi lucruri de valoare.
Mă ajută să-mi dau seama cine eşti.
Bun... Deci cine sunt ?
Eşti...
Edouard Sarre, avocat.
Perspicace.
Ai ceva bani, dar nu chiar atât de mulţi.
Munceşti mult.
Încă nu ai cabinetul tău. Maşina e închiriată.
Faci muzică !
Dar te-ai oprit.
Nu, stai...
Nu... Apartamentul a fost închiriat mobilat.
Apartamentul a fost mobilat. Dar ce am spus rămâne valabil.
Nu văd poze nicăieri.
Nu ai soţie, copii, familie... Sau sunt departe.
Sau ţii la intimitatea ta.
Sau ambele.
În concluzie, eşti un băieţel negru neterminat.
Băieţel negru neterminat ? Ce înseamnă asta ?
Părinţii tăi au muncit din greu ca să-ţi facă un viitor frumos,
dar e încă "în construcţie". Încă nu eşti bărbat.
Da ?
Da. Şi nu obişnuieşti să aduci fete acasă,
cu atât mai puţin fete ca mine.
Vrei să vezi de ce e în stare un "băieţel negru neterminat" ?
Te previn că nu ai de-a face cu o neştiutoare.
Nu e mobilat. Îl împart cu un prieten.
- Bruno, ţi-o prezint pe Angele. - Încântat.
Dar v-aţi mai văzut undeva, nu ?
Foarte amuzant.
Faci muzică ?
Da. Doar pentru mine. Sunt avocat. Lucrăm la aceeaşi firmă.
- Şi tu ? - Angele e o juristă strălucită.
Da. Foarte...
Nu. Sunt bonă.
Mai uşor cu piperul ! O să-mi strici reţeta.
Ştii să dansezi ?
Fă ca mine. Lasă-te în jos, în voia ritmului. Aşa.
Îndoaie genunchii.
Mişcă şoldurile. Hai !
Fă ca mine.
Hai !
Relaxează umerii...
Lasă-te în voia ritmului !
Acum, umerii.
Aşa !
Acum, privirea ucigătoare.
Aşa...
"Mersul crabului" !
Băieţelul alb ştie să se mişte !
Jos !
- Îmi pare rău, doamnă. Nu v-am văzut. - E în ordine. Continuaţi !
Arată-mi, Arthur !
Am terminat. Sunt obosit.
- Haide ! - Am zis "nu" !
Când e cu mine, parcă dispare.
- E timid. - Cu tine, nu.
Eu nu sunt mama lui.
Mâncarea e gata imediat.
Dumnezeule ! Arată minunat !
Mulţumesc, doamnă. Am terminat. O să plec.
Bine, Angele. Şi mulţumesc.
Bună ! Ce mai faci ?
Dacă ai şti !
- Ce este ? - Bona mea a trecut la atac.
Wassia ?
- Vrea să ne stoarcă de bani. - Cum adică ?
A asmuţit pe noi un consilier juridic.
Ai grijă cu cea pe care ţi-a prezentat-o. Sunt nişte vampiri.
Nu spune asta. E aici.
E foarte bună.
Foarte bine, atunci.
Numai să n-o declari. N-ai idee ce belele îţi faci.
Arată grozav !
Angele a pregătit tot.
Angele ?
Angele !
- A plecat. - Am venit eu puţin mai devreme.
Am o problemă.
- Ce e în neregulă ? - Totul !
Patroana mi-a zis că, de la sfârşitul săptămânii, sunt concediată.
Ce ?! Despre ce e vorba ?
Nu ştiu ! Întreabă-l pe Edouard al tău.
Şi-a bătut joc de noi. Şi pun pariu că n-o să-mi plătească luna care vine.
Se cred mai şi tari !
Bună ziua.
Bună ziua. Aş vrea să vorbesc cu domnul avocat Sarre.
Îmi pare rău, e într-o şedinţă.
Intraţi în şedinţă şi spuneţi-i că Angele e la recepţie.
Nu pot să fac asta, dar pot să transmit un mesaj.
Avocatul Sarre e aşteptat la recepţie !
- Nu strigaţi aşa, vă rog ! - Repet !
Avocatul Sarre e aşteptat la recepţie, vă rog !
Nu aşa de tare ! Doamnă !
- Mai încet ! - Avocat Sarre, la recepţie !
Vezi ? Uite-l.
Ce este ?
- Trebuie să stăm de vorbă. - Sunt într-o şedinţă.
Poate să aştepte.
Pe aici.
Ţi se pare amuzant ?
Să-ţi arunce praf în ochi un şmecheraş de avocat ? Nu.
Ce tot spui ?
- Wassia e concediată. De ce ? - Doar nu trăiesc cu patroana ei.
Deci nu-ţi pasă ?
Nu-i cunosc. Sunt clienţi ai firmei.
Prieteni ai şefului meu. Mă ocup de ei ca să-i fac un serviciu.
- Atunci mergem la el ! - Nu.
O să-i explic cum îşi tratează prietenii lui personalul.
Asta n-o să ajute cu nimic. Dă-mi un pic de timp, să mă informez.
Şi ce-o să faci ?
Da... Avocat, ce naiba.
Edouard, ce faci ? Te aşteptăm.
Da, Henri, am terminat. Vin imediat.
Încântată.
Bună ziua.
- Grăbeşte-te. - Imediat.
Te rog.
Fă ceva, sau data viitoare mă duc la "conaşu' Henri".
Să ajungi cu bine !
- Pantera e iubita ta ? - Nu. E menajera.
A uitat cheile.
Dacă Berthuis vrea s-o concedieze pe Wassia,
trebuie să-i plătească concediul pe doi ani în urmă.
Plus o lună de preaviz şi o lună plată compensatorie.
- În total, cam 5 000 de euro. - Glumeşti ?
Deloc. Ai totul aici.
Le poate arăta asta angajatorilor. Dacă o concediază, vor plăti.
Asta îi va acorda puţin timp să-şi găsească o altă slujbă.
Te dai niţeluş mare, domnule avocat ?
Dar nimeni să nu ştie de unde vine asta. E clar ?
Ca "bună ziua".
Mulţumesc.
Îmi pare rău pentru deunăzi.
E în ordine.
Nu-i nimic.
5 000 de marafeţi !
Dumnezeule mare ! Nu se poate.
Le pui asta sub nas şi totul se rezolvă.
- Sunt prea mulţi bani ! - Pe măsura generozităţii lor.
- Nu îndrăznesc. - Sigur că o să îndrăzneşti ! Ajunge !
Nu-i mai lăsăm să-şi bată joc de noi, fetelor !
Dacă nu faci asta, o fac eu pentru tine.
De unde ai asta ?
De la Eddy, nu ?
Mie poţi să-mi spui. Îi e dor de ţară.
Edouard ? E un marţafoi. M-a dus cu preşul.
Nu pot să-l sufăr.
Aiurea ! Eddy "pontul zilei". Asta e, nu ?
Angele şi Eddy !
Apropiaţi-vă !
Salutaţi !
Kumikata.
- Hajime ! - Apucă-l, Arthur !
Aşa ! Apucă-l bine !
Prinde-l de gât ! Aşa ! De aproape !
Aşa ! Ţine-l strâns de kimono !
Harai goshi ! Aşa ! Roteşte-te în jurul lui !
Fii mereu în mişcare ! Aşa !
Zdrobeşte-l, Arthur ! Fă-l marţ ! Aruncă-l pe podea !
Te roteşti în jurul lui şi-l arunci pe malac pe podea !
Haide ! Concentrează-te şi înşfacă-l bine !
Mişcă-te în jurul lui ! Harai goshi ! Apucă-l de gât !
Aşa ! Asta e !
- Cine a câştigat ? - Eu !
- S-a întâmplat ceva ? - Au auzit de cei 5 000 de euro.
- Ar dori să te ocupi de situaţia lor. - Ce e tâmpenia asta ?
Sunt dispuse să-ţi dea un procent din ce obţii pentru ele.
- Aici e ? - Da.
- Şi merge la şcoală ? - Bineînţeles.
Aşa o să devină cineva. Avocat, medic, om de afaceri...
Sau fotbalist.
Mai vedem.
Dacă e deja într-un club bun, e posibil.
Vorbiţi des ?
Nu foarte des.
De ce ?
Ca să nu ne amintim că suntem departe unul de altul.
Asta e pentru tine.
Dacă ai nevoie de un lucru, îmi spui şi ţi-l aduc sus. Bine ?
Bine.
- Angele mi-a arătat poze cu Moussa. - Super.
Ştii care e capitala Coastei de Fildeş ?
Kinshasa ?
Abidjan, prostuţo !
Hai, mănâncă.
Ştii, poate că Moussa va veni aici.
Vorbim altă dată despre el. În seara asta am invitaţi.
Cum a fost la şcoală ?
Bine.
- Bună ziua, Angele. - Bună ziua.
Seara de ieri a fost un succes enorm !
- Iar ne-ai ospătat pe cinste. - Mă bucur.
Apropo de asta, Hélene, îmi datorezi încă plata pe luna trecută.
Iar am uitat.
- Diseară. Promit. Acum am întârziat. - Am mare nevoie de bani azi.
- Măcar între noi e mai simplu. - Mulţumesc frumos.
- Marius e pregătit. - Foarte bine. O zi bună !
Château Lynch-Bages, '98.
Perfect !
Ce sărbătorim ?
Dragul meu Paul,
se întâmplă că excelentul Edouard aici de faţă
a găsit portiţa în cazul tău împotriva "Bio C'est Mieux".
- Fostul dv. asociat... - Ăla care vrea să ţi-o tragă.
A înfiinţat o firmă, acum patru ani.
Când era încă bine-mersi în grupul Berthuis. Cum se numea firma ?
- "La Vie Au Vert". - Da.
N-am auzit de ea.
Şi pe cine găsim în această structură ascunsă ?
Foşti colaboratori ai dv., aceeaşi reţea de producţie, aceleaşi produse
şi, mai rău, aceiaşi clienţi.
Există o denumire pentru asta.
Concurenţă neloială şi deturnarea clientelei.
Rămâne de văzut cât îţi va aduce această chichiţă.
Edouard, îi poţi spune dlui Berthuis estimatul tău prudent ?
Dacă ne luăm după primii ani, aţi avea de recuperat până la 800 000 de euro.
- Nu se poate ! - Toarnă-i prietenului meu.
- Sunteţi buni ! - El a făcut totul.
Bravo, băiatul meu !
- Mulţumesc. - Foarte bine.
Scuzaţi-mă.
Da, draga mea ?
Nu, spune.
Ce ?!
Cred că glumeşti.
Începe să mă calce pe nervi.
Acum sunt la masă. Te sun eu.
Da. Te pup.
Bona pe care vrem s-o concediem...
- Ne ocupăm. - Ştiţi cât vrea acum ?
5 000 de euro.
- 5 000 de euro ? - 5 000 de euro.
- Cât îi daţi pe lună ? - Nu ştiu. O mie şi ceva.
E strigător la cer.
Plus că noi am ajutat-o să-şi aducă fiul, şi tot restul.
Aşteaptă. O să găsim o soluţie.
Edouard, cum procedăm în astfel de cazuri ?
Nu ştiu.
Trebuie să ai o idee.
Sincer, în afară de o culpă gravă, nu ştiu.
Culpă gravă ?
E o soluţie bună.
Da.
- Noroc ! - Eşti un adevărat campion.
- 370... 380. - Nu ! Sunt 400.
- Am numărat în faţa dv. - Mai numără o dată. Corect.
Nu vă permit.
Vă dau un sfat: n-o enervaţi. E dură.
Trimiţi des bani ?
În fiecare vineri.
Ca să nu-i sparg în weekend.
380...
şi 400 de euro.
Te-ai gândi oare să-ţi ceri scuze ?
Vino. Plecăm.
De ce nu-l aduci pe Moussa, aşa cum a făcut Wassia ?
Ar trebui să am forme legale.
- Şi nu ai ? - Nu. Am nevoie de acte.
Tu ai carte de identitate. Şi mie îmi trebuie ceva, ca să pot rămâne aici.
Dar eşti aici.
Înţeleg. Eşti "pe furiş".
Şi cum te opreşti din furişat ?
Trebuie să dovedesc că am o slujbă.
Dar ai !
Da. E complicat.
Ce e complicat ?
- Las-o baltă. - N-o las !
Şi cu Moussa ce faci, atunci ?
- Pentru el ai venit aici, nu ? - Da. Şi o să-l aduc.
Când ?
- Când o să am o situaţie mai bună. - Şi când o să fie asta ?
Nu-l poţi lăsa departe de tine ! Fă tot ce poţi ca să-l iei de acolo.
- Încetează, Arthur ! - Sau poate nu vrei sincer să vină.
În viaţă nu facem mereu ce vrem ! Bine ?
Tu vrei ca părinţii tăi să se împace. Ei bine, n-o să se întâmple.
De ce-ai spus asta ? E o răutate.
Îmi pare rău. Îmi cer scuze.
Iartă-mă.
Bună seara.
Bună seara, tinere.
- Bun venit la mine acasă. - Mulţumesc.
Ţi-am adus ceva.
E foarte drăguţ.
- Şi florile ? - Sigur !
- E drăguţ la tine. - Vezi ? Şi e mult spaţiu !
Atenţie ! Vedere asupra Turnului Eiffel.
Da ! Trăieşti pe picior mare !
Jur că erau vreo douăzeci !
Şi toate voiau să mă ocup de cazul lor.
- Ocupă-te, şi iei un procent ! - Aşa au propus şi ele.
În niciun caz. Sunt şi aşa destul de exploatate.
Mai devreme, am dat nas în nas cu patroana Wassiei.
- Da ? - Ai vreo noutate ?
Nu.
Dar ştiu că au ajutat-o să-şi aducă fiul.
Şi asta le dă dreptul s-o concedieze pe nepusă masă ?
N-am zis asta.
Cât ne ocupăm de copii şi de menaj, e bine.
Când vrem să ne obţinem drepturile, suntem tratate ca nişte gunoaie.
Eu n-o să mă ploconesc niciodată în faţa lor.
Fiul meu o să vină în condiţii mai bune, respectabile.
Ai un fiu ?
- Nu ţi-am zis ? - Nu.
Îl cheamă Moussa.
Are zece ani.
De cât timp nu l-ai mai văzut ?
Doi ani şi jumătate.
- Nu ţi-e foame, nu ? - Nu. Dar e bun.
E cam greu să digeri toate astea, nu, micul meu justiţiar ?
Nu e vorba de asta, dar...
Partea bună e că putem să ne ducem direct în pat.
Ştim că eşti acolo.
Angele !
De ce complici situaţia ?
Nu e nimeni acasă.
Bună ziua, domnişoară.
Fata care locuia acolo a plecat.
A plecat ? Unde ?
Habar nu am.
Foarte bine.
Iertaţi deranjul.
La mulţi ani, Assane !
Suflă !
- Poftim, Assane ! Un mic cadou ! - E foarte drăguţ din partea ta !
Curând, vom serba şi aniversarea lui Moussa.
Moussa ?
Băiatul lui Angele, când vine de la Abidjan.
Da, Moussa.
Da !
Intră.
Ia loc.
N-o să bat apa-n piuă. Munca ta pentru Berthuis e genială.
Am decis să-ţi dau cele mai importante cazuri ale noastre.
Şi o mărire de leafă.
- Eşti de acord ? - Da.
Desigur. Ca să fiu sincer, nu mă aşteptam.
Nici eu, ca să fiu sincer.
- Mulţumesc. - Nu e nevoie să-mi mulţumeşti.
O fac pentru banii pe care mi-i aduci.
Gata ! La treabă !
Apropo...
În chestiunea culpei grave...
- Culpă gravă ? - Bona familiei Berthuis.
Îşi cunoaşte drepturile. Ar fi păcat să stricăm totul pentru 5 000.
Mamă !
Bună !
Uite, Wassia mi-a dat un balon.
Ce frumos e !
Draga mea, du-te şi joacă-te în camera ta.
- Wassia ? - Da ?
- Pot să vorbesc cu tine ? - Da, doamnă.
Poţi să-mi explici ?
Nu ştiu, doamnă.
N-o să mă enervez. Nu ajută la nimic. Dar încheiem chiar acum colaborarea.
Dar de ce ?
Ştii foarte bine de ce.
Mă acuzaţi de furt ?
Doar tu intri aici. Nu e greu de dedus.
Eu nu sunt hoaţă, doamnă.
Îmi pare rău, dar nu mai am încredere în tine. Asta e tot.
Şi, de altfel...
Am făcut plângere la poliţie.
Nu se poate ! Nu aveţi dreptul !
- Ce se întâmplă, mami ? - Joacă-te în camera ta, draga mea !
De ce plângi, Wassia ?
Pleci, Wassia ?
Unde se duce Wassia, mamă ?
Se duce acasă.
Dar asta e casa ei.
Sophie ? E foarte neplăcută.
N-o vreau pe proasta aia la petrecerea mea, îmi pare rău.
Dar îl inviţi pe Mathias ?
Absolut !
N-ai văzut nimic, bine ?
Ţigara. N-ai văzut-o, înţelegi ?
Bine.
S-au luat bonele la bătaie ?
De ce te-am ascultat ? E numai vina ta !
Ce spui ? Că ar fi trebuit să acceptăm situaţia tăcând mâlc ?
- Să fim călcate în picioare ? - Uită-te la noi !
Crezi că avem de ales ?
Suntem norocoase că avem o slujbă şi acte, ca să ne aducem copiii !
Dar ţie nu-ţi pasă.
Tu crezi că eşti altfel. Că nu eşti o sclavă.
Tu eşti rebela cu gura mare !
Dar ce faci pentru Moussa ?
I-am văzut pe tipii care au venit după tine.
Spui că nu suntem nimic. Dar noi măcar luptăm.
Încercăm să facem faţă !
Angele: Răspunde !
Stai liniştită, nu e în pericol.
O vor chema la poliţie doar ca să dea o declaraţie.
Totul o să decurgă bine. Fac asta doar ca s-o concedieze.
Nu au dreptul să facă asta. Îi mânjesc reputaţia.
- Nu pot să vorbesc cu şeful tău ? - Cum adică ?
Să-i explic situaţia, să-i spun că amicul lui face lucruri rele.
Merge prea departe !
- Nu pot. - De ce nu ?
N-ar servi la nimic.
Ascultă...
- Îi poate ataca la Conflicte de Muncă. - Ai s-o ajuţi ?
Nu pot.
Sunt între ciocan şi nicovală.
Îţi pasă mai mult de firma aia decât să aperi interesele Wassiei.
Eşti avocat, dar te doare-n cot de justiţie !
Nu trăim în aceeaşi lume.
Ce mai faci, mamă ?
Bine. Mă vezi bine ?
Da, te văd bine.
Ai crescut...
Cum merge cu şcoala ?
Bine. Am note bune.
Ştii că sunt foarte mândră de tine.
O să ajungi un bărbat important.
Arată-mi carnetul tău de note !
Mamă...
Da ?
Trebuie să-ţi spun ceva.
M-am lăsat de şcoală.
Cum adică, te-ai lăsat de şcoală ?
Trebuie să muncesc, mamă. Trebuie să fac bani.
Ce înseamnă asta ?
Sora mea, nu mai avem bani !
Dar eu vă trimit bani !
- Da. Dar Béké a plecat. - Poftim ?
A plecat de-acasă. Sunt singură. Ne descurcăm cum putem.
Angele ? Mă asculţi ?
Nu plânge, mamă.
Îmi pare rău.
Vă simţiţi bine, doamnă ?
De-acum încolo, îmi poţi spune "domnişoară".
Parcă am fost la o înmormântare.
Ce irosire...
Nu spuneţi asta. Aveţi doi copii.
Aşa este.
Când l-am revăzut, mi-am dat seama că nu eram făcuţi unul pentru celălalt.
Am nevoie de un bărbat cu care să mă simt în siguranţă.
Pe când el se temea de mine.
La noi, femeile îi protejează pe bărbaţi.
Şi bărbaţii sunt altfel acolo. Pot fi foarte duri.
Şi de ce să vă facă să vă simţiţi în siguranţă ?
Aveţi o muncă frumoasă, pe care aţi ales-o.
Câştigaţi bine şi aveţi doi copii frumoşi.
Dacă vă trebuie un bărbat, e ca să-l iubiţi. Pentru ceea ce este.
Nu trebuie să te aştepţi la nimic de la bărbaţi. Aşa-l găseşti pe cel bun.
Şi tu, Angele ? Cum e viaţa ta ?
Merge.
Arthur mi-a spus că te-ai certat cu Wassia.
Claire mi-a povestit câte ceva, dar nu e treaba mea.
Voiam să-ţi spun că am încredere totală în tine.
Şi-ţi mulţumesc pentru tot ce faci pentru Arthur.
Mulţumesc.
Doamnă ?
Credeţi că, de-acum încolo, m-aţi putea declara ?
A devenit important pentru mine.
Bine. O să mă ocup.
Mulţumesc.
Ce...
Respectele mele, doamnă.
Cine sunteţi ?
Ce faceţi ? Sunteţi nebuni !
Angele !
- Vă cunoaşteţi ? - E surioara mea !
Suntem cunoştinţe vechi.
Nu, Angele ?
Am lucrat pentru ei.
- Continuă ! - Şi le datorez bani.
Aşa ! Mulţumesc.
Am pierdut legătura.
Dar, slavă Domnului, Sheila ne-a spus de noua ta slujbă.
- Şi ce legătură am eu ? - Niciuna.
Atunci ieşiţi din casa mea, sau sun la poliţie.
Iartă-mă, mămico.
Tu eşti un băiat cuminte, nu ?
- Cum te cheamă ? - Nu vorbi cu fiul meu !
Le poţi plăti datoria ?
- Nu. - Cât vă datorează ?
La început, au fost 1 300 de euro.
Dar, cum dobânda curge...
Acum sunt 2 000.
Bine.
Nu primim cecuri.
- E un bancomat jos. - Aici, jos ?
- Da. - Bine.
Să mergem.
Arthur, du-te în camera ta.
Vreau să eliberezi camera până vineri.
Până atunci, nu te mai apropii de copiii mei, ai înţeles ?
Uite banii pentru luna asta.
Să mergem.
N-ar fi mers.
Deci, doamnă Ouatara...
Nu în căluşei ! Mâine.
- Wassia a mărturisit, în sfârşit. - Cum asta ?
La poliţie. A recunoscut că a furat cerceii.
Incredibil ! Părea atât de drăguţă.
Drăguţă, dar hoaţă.
Angele... Sunt eu, Arthur.
Am vrut să spun că ştiu că nu eşti hoaţă.
Şi nici Wassia nu e, chiar dacă a recunoscut, la poliţie.
Volkman & asociaţii. Bună ziua.
Aşteptaţi, vă rog. Doamnă !
Unde vă duceţi ?
Doamnă !
Scuzaţi-mă ! Cu dumneavoastră vorbesc !
Domnul avocat Sarre nu e aici.
Vine menajera ta.
- Cu ce vă putem ajuta ? - Până unde veţi merge ?
- Ce e "dreptatea" asta de rahat ? - Domnişoară, fiţi amabilă...
Nu sunt amabilă ! Cu farafastâcurile voastre de costume în trei piese
distrugeţi viaţa unei femei şi fiul ei riscă să fie deportat.
Dar nu vă faceţi griji.
O să dovedesc că angajatorii ei sunt nişte gunoaie.
Şi avocaţii lor, la fel.
- Despre cine e vorba ? - Nimeni. Bona familiei Berthuis.
Şi ce-i cu deportarea asta ?
Proasta a mărturisit că a furat. Putem reveni la treburile noastre ?
Edouard, unde te duci ?
Angele !
Ascultă-mă, te rog.
O să-ţi apăr prietena.
Alo ? Angele ?
Mă recepţionezi ?
Angele către Arthur !
Arthur ?
Vino să cunoşti pe cineva !
Ţi-o prezint pe Sanna. Ea o să aibă grijă de tine şi de Marius acum.
Salut !
Arthur, nu ?
Poţi să-i răspunzi Sannei ?
- Da. - E timid.
Astea sunt cheile...
Ce rost mai au Conflictele de Muncă ? Acum n-o să mai câştig.
Mărturisirea ta nu e totul. Vom sugera că a fost dată sub constrângere.
Ai permis de şedere, alţi angajatori pot vorbi în favoarea ta.
Vom alcătui un caz solid.
Am făcut multe sacrificii ca să ajung până aici, dle Edouard.
Nu vreau să mă duc înapoi în ţară. Înţelegi ?
Înţeleg perfect, Wassia. O să fac tot ce pot ca să te ajut.
Atunci dovedeşte-le că nu sunt hoaţă.
Cerceii ăia n-au dispărut ca prin farmec.
O poză ar fi de-ajuns.
Ştii dacă familia pleacă în weekend ?
N-ai făcut destule ?
Aşa e. Nu e momentul să-i agravăm cazul !
Aranjează să mergi în scuar. Te aşteaptă Angele.
- Bună ! - Salut.
Ţi-am cumpărat un "pain au chocolat".
Mulţumesc.
- Putem să mergem în scuar ? - Sigur. Ia-o înainte.
Stai aici, cu Marius. Eu mă duc să joc fotbal cu prietenii mei.
Mă întorc în 15 minute.
Nu-ţi face griji, e chiar aici.
- Dar te întorci peste 15 minute. - Promit.
- Mi-a fost dor de tine ! - Şi mie, de tine.
Ascultă, Arthur.
E imposibil ! E cu doi ani mai mare ca mine !
- Şi ce dacă ? - Sunt invizibil. N-o să mă invite.
Cine zice că ai nevoie de invitaţie ?
- E ridicol. - Intră şi neinvitat.
E un talent foarte util în viaţă.
- Wassia ştie de asta ? - Nu. Dar e cea mai bună şansă.
Ai vreo idee mai bună ? Sunt numai urechi.
Mamă, mă duc în scuar, să joc fotbal cu Simon.
- Singur ? - Te rog frumos...
- Ai grijă ! - Am carnet de pieton !
Wassia, eşti bine ? Ai hârtiile de la foştii angajatori ?
- Am totul aici. - Ia loc.
Aşa... Superb. O să-i dai pe spate.
Nu ştiu ce să zic...
Poftim.
- Ce-i asta ? - Ruj cu sclipici. Fetele îl adoră.
Să nu rişti.
Promit.
Asta o să te ţină în siguranţă.
Ai telefonul la tine ?
Nu uita: fata trebuie măgulită.
Ce e cu tine aici ?
Am venit să-i aduc Carolinei un cadou de ziua ei.
Eşti adorabil ! Să-i facem o surpriză.
Caroline, vino !
Uite cine e aici.
Ce vrei ?
Pentru tine.
Poţi să-l deschizi mai târziu.
În orice caz, să ştii că eşti foarte frumoasă în rochia asta. Arăţi superb.
Nu intri.
- De ce nu, Caroline ? - E prea mic !
Ce e cu tine ?
Îi aduci un cadou şi ea te lasă la uşă.
Nu-i nimic, te invit eu.
Bine ai venit !
E foarte drăguţ !
Le-ai spus ?
E înăuntru ?
Nu pot să cred.
Vino, se taie tortul !
Ce faci aici ?
Caut toaleta.
- La capătul coridorului. - Mulţumesc, Claire.
Eşti un înger.
Cutia e goală !
- Eşti sigur ? - Absolut.
Cred că i-au pus în altă parte.
De unde să ştiu ?
Poate în baie, în birou...
Nu pot să scotocesc tot apartamentul !
Pot să ştiu ce cauţi ?
Cine e la telefon ?
- Nimeni. - Nimeni ?
Alo, Arthur ?
Mă crezi proastă ?
Ai venit ca să scotoceşti.
N-am dreptate ?
Deloc.
Dă-mi telefonul tău. O să apelăm ultimul număr.
Sunt sigură că pe părinţii mei îi va interesa.
Haide !
- Ce e cu mutra asta ? - Draga mea !
Ce faci ? Te caută toată lumea.
Mă gândeam că am putea fuma o ţigară împreună.
Ai vreuna ? Ale mele s-au terminat.
- Îmi răspunzi ? - Vin !
Haideţi ! Şi tu. Veniţi !
- Ai terminat ? - Nu.
O să faci ceva pentru mine.
A reuşit !
Eu aş numi asta "furişare profesională". Voi nu ?
Bravo, iubitule !
- A fost bine la fotbal ? - Minunat. Am înscris un gol.
De ce nu mi-ai spus că te duci la ziua lui Caroline ?
Am vorbit cu Claire la telefon.
- N-am vrut să ştii. - De ce nu ?
Fiindcă sunt îndrăgostit de Caroline şi asta nu te priveşte !
Bine.
Chiar şi aşa, sunt mama ta şi trebuie să ştiu unde eşti.
Ai înţeles ?
Don Juan...
Vino şi dă-mi un pupic.
Ce-i cu brăţara asta ?
E de la Angele ?
Nu.
Dă-mi telefonul tău.
Dă-mi-l !
Îţi interzic s-o vezi, e clar ?
CÂTEVA SĂPTĂMÂNI MAI TÂRZIU
"Conflicte de Muncă. Convocare."
Edouard, mai eşti în contact cu menajera ta ?
Nu. De ce ? Nu mai lucrează pentru mine.
Soţii Berthuis sunt convocaţi la Conflicte de Muncă.
- Adevărat ? - Vrăjitoarea... Asta-mi trebuia.
Îmi pare rău, tu te-ai ocupat, du-te acolo.
Şi încheie cazul definitiv.
Nu-ţi face griji.
Contez pe tine !
Şi gata...
Eu o să spun toate astea ?
Trebuie.
Vă rog să luaţi în considerare aceste documente care atestă
că angajatorii nu i-au plătit nicio zi de concediu timp de doi ani...
Aceste cereri se adaugă la plângerea pe care o depunem acum
împotriva domnului şi doamnei Berthuis,
pentru următoarele...
Dă-mi-o înapoi !
Nu. Acum le ai pe toate în minte.
Nici măcar nu citeam !
De ce nu pot să port roba ?
- Nu eşti avocat. - Dar de ce pot s-o apăr pe Wassia ?
Lucrezi în acelaşi domeniu.
Nu e cinstit.
Ce faci ?
- Le pregătesc. - Înţeleg.
Deci i-o tragi lui Berthuis ? Îţi sacrifici cariera ?
- Nu exagera ! - Dacă iese prost, ieşi din barou.
Uneori, trebuie să ştii să trăieşti periculos.
Ţigara dv., vă rog.
Trebuie să stăm lângă ea ?
Nu mai e mult.
- Să sperăm că nu durează mult. - Cam 20 de minute.
Bine.
Puteţi intra.
Bună ziua.
Trecem acum la cazul Ouatara contra Berthuis.
Vă ascultăm cererile.
Doamnă preşedintă,
în ziua de 12 decembrie domnul şi doamna Berthuis
au intrat în litigiu cu dna Ouatara, pentru următoarele motive:
concediere abuzivă,
cu acuzaţii false şi hărţuire morală.
Dna Ouatara doreşte repararea prejudiciului suferit
şi cere acestei instanţe ca angajatorii ei să plătească...
- E ridicol ! Ne-a furat bijuterii. - Domnule, vă rog !
- Doamnă preşedintă, îmi permiteţi ? - Da, domnule avocat.
După cum s-a consemnat în procesul verbal al poliţiei arondismentului 9,
cum dna Ouatara a mărturisit furtul unor cercei în valoare de 6 800 euro,
prejudiciu adus domnului şi doamnei Berthuis,
aceştia cer doar să se aplice acuzaţia de delict grav
şi să fie recunoscută concedierea pentru delict grav,
fără plăţi compensatorii către doamna Ouatara, imediat.
Dnă Ouatara, contestaţi versiunea celor expuse ?
Da.
Aveţi cuvântul.
Dna Ouatara îşi va retrage mărturia dată sub presiunea poliţiştilor.
Bineînţeles... Ca din întâmplare.
Cum nu s-a depus nicio contestaţie scrisă, nu pot lua asta în considerare.
Aveţi şi alte dovezi ?
Da, v-am trimis un document de ultimă clipă.
E o fotografie.
Nu înţeleg.
Ce fotografie ?
V-a fost transmisă, domnule avocat, ca şi doamnei judecător.
Da, e la dosar.
E totul în ordine ?
Veţi observa, dacă veţi privi...
cu această lupă,
că, la împlinirea vârstei de 12 ani, Caroline Berthuis, pe 2 februarie 2022,
deci după presupusul furt,
purta cercei identici cu cei ai mamei sale.
- Îi vedeţi ? - Da, îi văd.
În prezenţa lui Claire şi Paul Berthuis, de asemenea în fotografie.
Ce e prostia asta ? Ce e cu poza asta ?
- Nu înţeleg. - Am un duplicat. Poftiţi.
Dă-mi să văd. Mulţumesc.
Zi ceva !
- Noi n-am avut acces la asta ! - Linişte !
Domnule Berthuis, într-adevăr...
Cred că am făcut o greşeală. Am e-mailul,
dar se pare că mi-a scăpat.
Doamnă preşedintă, dată fiind urgenţa situaţiei dnei Ouatara,
fără venit de câteva săptămâni,
şi dovezile indisputabile înaintate azi,
vă rugăm să luaţi în considerare aceste documente,
care atestă că angajatorii ei nu i-au plătit, de doi ani, concediul,
nu i-au dat nici preaviz de o lună
şi nici indemnizaţia compensatorie la care dna Ouatara are dreptul.
Aceste cereri se adaugă
la plângerea pe care o depunem acum împotriva dnei şi dlui Berthuis,
pentru acuzaţii false, hărţuire morală şi concediere abuzivă.
Dle Berthuis, sunteţi acuzat de concedierea pe nedrept a bonei
şi de hărţuire morală. Ne puteţi spune mai multe ?
- Domnule Berthuis... - E revoltător.
Angele e la televizor ! Vorbeşte despre noi !
Angele e la televizor şi vorbeşte despre noi !
Veniţi aici !
Vorbeşte despre noi !
Acest caz ne oferă prilejul să vorbim despre aceste femei,
cu care împărţiţi viaţa cotidiană,
care rămân invizibile şi care au grijă de copiii voştri.
Puţini le cunosc adevărata situaţie.
Însă aceste femei au devenit o necesitate.
Ele se sacrifică pentru familiile lor,
uneori departe de copiii lor, pentru ca voi să puteţi munci.
Aceste femei nu sunt doar femei. Sunt nişte regine.
Azi, vorbesc în numele lor.
Doamnelor, e timpul să vi se recunoască munca şi drepturile.
E timpul ca ipocrizia să înceteze,
ca reginele să fie respectate, ca oamenii să ne privească în ochi.
- Da, Henri ? - Ce naiba s-a întâmplat ?
- Am dat-o în bară. - Ai dat-o în bară ?
Pierd cel mai important client din cauza unei păzitoare de mucoşi !
Nu "păzitoare de mucoşi". "Personal maternal auxiliar".
- Îţi mulţumesc pentru tot. - Eu îţi mulţumesc.
Mulţumeşte-i şi lui Edouard.
O să-i mulţumesc.
Pe curând, sora mea.
Sunteţi liber-profesionist, doamnă avocat N'Diaye ?
- O să am nevoie de colaboratori. - Te-au concediat ?
- Să zicem că mi-am dat demisia. - Adevărat ?
Da. Asta îmi dă idei. Voi lucra pe cont propriu.
Bravo ţie !
- Deci, avocat N'Diaye ? - Nu sunt avocat.
Dar ai putea face consultanţă.
Consultanţă ? Pentru cine ? Pentru tine ?
Da.
O să fiu angajata ta ?
- Partener, dacă preferi. - Partener ?
- 50/50. - Va trebui să negociem.
Ai grijă, eu negociez la sânge.
Ştiu.
- Vrei puţină apă ? - Da.
Mulţumesc.
Ţi-am pus telefonul înapoi în haină.
Şi poftim.
E a ta.
Şi, fiindcă acum eşti mare, ar trebui să ştii
că eu şi tatăl tău am divorţat.
Jumătate din timp, poţi să te duci să stai la el.
Dar locuieşte departe.
Da.
Dar, dacă vrei, poţi să stai mai mult la el în vacanţe.
Şi, de ziua ta...
m-am gândit că am putea lua cina împreună, toţi trei,
cu tata.
Ce spui ?
300, 320... 340.
E corect ?
Poftiţi, doamnă.
Mulţumesc.
A numărat corect de data asta ?
Arthur !
- De unde ai ştiut că sunt aici ? - E vineri.
Eşti singur ?
- Am zis că mă duc la un prieten. - Domnul "Furişare".
Nu mai am bonă.
Serios ? Ne emancipăm ?
- Da. Mama are încredere în mine. - N-ar trebui.
Şi tu ? Eşti tot cu Edouard ?
Da, tot cu Edouard.
- Şi serviciul ? - Aş putea lucra cu Edouard.
Ca să ajutăm femei ca Wassia să-şi îmbunătăţească situaţia.
Asta e bine. Înseamnă că o să poţi avea acte ?
Da, cu timpul.
Asta e bine pentru Moussa.
E bine pentru Moussa.
Acum unde te duci ?
Mă duc acasă.
Te conduc.
- Ca în vremurile bune ? - Exact.
Am văzut-o pe Caroline. Cred că vrea să iasă cu mine.
E fantastic !
Nu-mi vine să cred !
Între noi fie zis... cum e ea ?
E drăguţă ?
Da.
Eşti "prins în laţ" ?
O plac.
Nu pot să cred ! Eşti "prins în laţ" !
Vino... Să-ţi explic câte ceva despre fete.
Aţi urmărit filmul BONELE
Traducerea şi adaptarea ANCA RĂZUŞ - DIMANCEA