Můj policista
Máš tu svěží, něžné políbení
Přidáš kradmé noční snění
Je tu ona, je tu on
Radost i žal
Takové vzpomínky jsou
Pak přidej zvony svatební
Dům, kde milenci dlí
Tři děti tomu dají říz
PŘEPRAVA PACIENTŮ
Zamíchej dny, jak jdou Jaké chutě zůstanou
Tyhle sny si oblíbíš
Požehnání shůry obdržíš
S láskou vždy žij a uvidíš
Jeden muž, jedna žena, jedna láska
ZDRAVOTNÍ SLUŽBA SUSSEXSKÉHO POBŘEŽÍ
-Mohu pomoct? -Nechte to na nás.
Jasně.
Takové vzpomínky jsou
A je to, pane Hazelwoode.
Máte tu pěkné místečko.
A s výhledem na moře.
Jste zdravotní sestra?
Učitelka.
Tedy, byla jsem.
Jsem v důchodu.
Pamela ho každý den umyje a bude s ním cvičit.
Dvakrát týdně ho zkontroluji a upravím léky.
Máte na starost jeho jídlo a cokoli dalšího se objeví.
-Chápu. -Zvládne jíst sám.
Někdy u toho nadělá. Dávejte pozor, ať mu nezaskočí jídlo.
Těžko polyká. Krájet mu jídlo na kousky nebo ho rozmixovat.
Hlavně ať pije dost vody.
Četla jsem si o tom.
Zasloužíte si medaili. Tohle jsou osobní věci pana Hazelwooda.
Přišly do nemocnice poté, co prodal dům.
Měla bych vědět ještě něco?
Žádné cigarety. Bude je z vás mámit.
Žádné tu nemáme.
Dobře.
Do toho, Bobby!
O co tu jde?
Já myslel, že bude v pokoji pro hosty.
Není vězeň.
Jsem tu doma, ne?
Proboha, tohle je na mě moc.
Existují domovy pro invalidy.
Byls někdy v nějakém?
Navíc jsi souhlasil.
Nedalas mi pokoj, dokud jsem nesouhlasil.
Připadalo mi to správné.
Nic si nenamlouvej. Víš, proč jsi ho přivedla.
Proč?
Abys ho potrestala.
To je k smíchu.
Děláš pro něj první poslední. To je k smíchu.
31. července 1957
Tady v kulturní sekci je zajímavý článek.
Mladá žena se dostala do výběru na Turnerovu cenu
s dílem zvaným „Moje postel“.
Přesně to taky je.
Navíc neustlaná.
Prý o tom všichni mluví.
Ráda bych to viděla.
To tys mě naučil dívat se na umění.
Vzpomínáš?
Cígo.
Já to...
Nerozumím ti.
Cígo.
Chceš kouřit.
Nigel řekl, že nesmíš.
Měl jsi mrtvici.
Může ti způsobit další.
Patricku, nemůžu ti dovolit...
Běž!
Mám jít?
Dobře.
Parchant.
Zrcadlo, zrcadlo
Řekni mi
Není ona v zemi zdejší
Ze všech nejkrásnější?
Řekni mi
Řekni, zrcadlo
Není ona...
Řekla jsi, že se zeptáš.
-Byl to tvůj nápad. -Je to tvůj bratr.
-Na Toma bych si nemyslela. -Taky že ne.
Má rád hlučné, prsaté holky.
Co vy na to, dámy? Nesmočíme se?
Marion neumí plavat.
Umím. Jen ne moc dobře.
Chce tě poprosit o lekci, Tome, ale stydí se zeptat.
Sylvie!
Co kdybych dal lekci tobě?
-Ne! -No tak!
-Ti dva se našli, co? -Ano.
Skoro jsem tě nepoznal.
Dlouho jsi k nám nepřijela.
-Byla jsem na pedagogické fakultě. -Sylvie říkala.
-A tebe poslali... -Na sever.
Jsem rád, že je to za mnou.
Jsem teď policista.
Slyšela jsem. To máš asi radost.
Nemůžeš se celý život bát vody.
Je moc studená.
Tak začni na koupališti.
Dobře.
Mede můj
Sladký a jemný tak
Nechceš znát
Že budeš má
Je studená.
Tak jo. Až ti řeknu...
Natáhni nohy za sebe.
Paže dopředu.
A...odraž se.
Běž.
Promiň!
A je to.
To je ono. Už to umíš!
Díky za lekci.
Šlo ti to. Měla bys pokračovat.
Asi bych měla jít domů.
-Napadlo mě... -Ano?
Jako učitelka jsi určitě zažraná do knížek.
Nejsem si jistá, jestli je to lichotka.
Ale asi je to tak.
Promiň, nechtěl jsem...
Já moc nečtu.
Ale člověk by se měl snažit zdokonalovat.
V tom s tebou souhlasím.
Mohla bys mi doporučit nějaké knihy?
Dám ti za to další lekce plavání.
Ano, to bych ráda.
Doporučím ti knihy.
Paráda!
A co umění?
Myslíš knihy o umění?
Moc umění jsem zatím neviděl.
Myslím, že by se mi mohlo líbit.
To je začátek.
Měl jsi na mysli konkrétního umělce?
Existuje malíř jménem Turner?
To bude J. M. W. Turner. Ano.
Zlato
Nepotřebuješ muže jako já?
Jde ti to moc dobře.
-Ještě jednou? -Tak jo.
Zlato
Nepotřebuješ muže jako já?
Tak šťastní bychom mohli být
Rodinu spolu mít
OTESTUJTE SVOU SÍLU
STŘELNICE
Jo, zlato
Tu kočku, prosím.
Prosím, pane.
Vítěz!
Děkuji.
Hele, ne.
Dnes ne. Jen běž.
Hodnej pejsek.
Ahoj, Bobby.
Co to sakra děláš?
Dej mi to!
Patricku. Přestaň.
Můžeš to tu podpálit.
-Cože? -Kde je Tom?
Kde je Tom?
Venčí Bobbyho.
Ne.
No, plave.
-Ne! -Nechce tě vidět!
K tvému pokoji se ani nepřiblíží.
Neodpustí mi, že jsem tě sem vzala.
Muzeum?
Určitě už jsi tu byla.
To ano.
Bylas někdy na soukromé prohlídce
s ředitelem sekce Západního umění?
Ne. Jak jsi...
Byl svědkem nehody, když jsem měl službu.
MUZEUM A GALERIE MĚSTA BRIGHTON
O nic nešlo. Povídali jsme si a on mi nabídl soukromou prohlídku.
Napadlo mě, že Marion by se to líbilo ještě víc než mně.
Všimněte si toho světla na hřebenech vln.
Máte pocit, že vás rozdrtí nebo stáhnou pod vodu.
Blake se snaží ohromit smysly stejně jako ducha.
V jeho díle je tolik vášně.
Člověk se tomu musí poddat.
Tohle je jeden z mých oblíbených obrazů.
Vzkříšení Lazara od Jana Lievense. Byl současník Rembrandta.
Úchvatné.
Přesně.
Moc děkuji.
Bylo to nádherné.
Nemáte čas v pátek? Mám lístky na recitál.
-Nechcete se přidat? -Nikdy jsem na recitálu nebyl.
Ale je to na Marion.
Samozřejmě.
Tak se uvidíme tam. V sedm hodin.
Díky.
Je od něj milé, že nás pozval.
-Bude mi chybět naše návštěva knihovny. -Nechceš jít?
-Mohl bych mu to říct. -Ne. Byl by zklamaný.
Nemá moc přátel svého věku, jestli nás pozval.
Myslím, že ses mu líbila. To je celé.
Nech toho.
-To víno je skvělé. Připomíná mi Řím. -Cestoval jsi hodně?
Muzeum mě občas posílá do Itálie pro nové kusy.
Vždy se snažím vzít si pár dní volno a zažít dobrodružství.
A co ty?
Tu příležitost jsem zatím neměla. Nevím, kdy přijde.
Ale snít musíš. Nic se nestane, když o tom nejdřív nebudeš snít.
Sni, Marion! No tak.
Asi by to byly Benátky.
Jsi romantička.
Já nevím.
Představuji si, že Benátky jsou jako z jiného světa.
To jsou.
Osobně bych radši viděl matičku Rus.
Dějiště mého oblíbeného románu Anna Karenina.
-Nečetla jsem ji. -To musíš!
Je to ten nejtragičtější milostný příběh v literatuře.
A nejpravdivější,
protože všechny milostné romány jsou tragické, no ne?
To snad ne.
Připijme si.
-Na Marion. -Ne. Na nás všechny.
-Na nás všechny. -Na nás všechny.
-Nás všechny. -Na zdraví.
Celý se rozzářím
Když se Londýn rozsvítí
Celý se rozzářím...
...tak jako nikdy dřív...
Najdeš mě na dlaždicích
Najdeš mě se smíchem na tváři
Celý se rozzářím Zdálky mě uvidíš!
Město bude ponocovat...
...když se Londýn rozsvítí
Všichni zářit budeme jako Strand Jen ještě mnohem víc
A než ta párty skončí
Hasiče do služby povolají
Na tu nejskvělejší scénu, co znáš
Pamela nemůže přijít. Umyju tě sama.
Přijde až v pátek. Potřebuješ se umýt.
Věř mi. Nedělá mi to o nic větší radost než tobě.
Když budeš hodný, jednu dostaneš.
Nádherná kupole tam nahoře,
velmi typická pro indickou architekturu.
Vyzařuje z ní klid.
Byla postavena na památku
mnoha statečných indických vojáků z 1. světové války.
Je celá z italského mramoru.
Přivezli ho ze Sicílie.
Nevadí, když se přidám?
Ne.
Šli jsme do opery.
Verdi. Byla to krása.
Zase vás pozval Patrick?
Doslechl se, že je to můj dávný sen.
Trval na tom.
Co je?
Jak dlouho se s Tomem znáte?
Od léta.
A už se vyjádřil?
Tom je kavalír. O co ti jde?
No, já jen...
Vy tři spolu trávíte spoustu času.
Nežárlí Tom?
Proč by měl?
Zdá se, že se k sobě víc hodíte s Patrickem.
Tolik společných zájmů.
Určitě chceš být s Tomem?
Musím uznat, že Patrick je okouzlující.
-Ale... -Ale?
S Tomem
mi nezáleží na vzdělání, gramatice nebo vychování.
Když si po pivu krkne nebo usne v opeře,
což se stalo a Patrick z toho byl otrávený.
Navzdory tomu všemu...
je dokonalý.
Je to Tom.
Máš odpověď na svou otázku?
Zdá se, že jsi zamilovaná.
A Tom?
Potěší tě, až ti řeknu,
že se tenhle víkend uvidíme. Jen my dva.
Tvůj nápad?
Jeho.
Chceš ještě?
Sotva jsem se dotkla tohohle.
Jasně.
Jak se má Sylvie?
Pořád stejně.
Jsi v pořádku?
Jdeme. Tady nemůžeme mluvit.
Vypadni!
Co je sakra s tebou?
Co je?
Nemůžeme si dát drink jako normální pár? Nebo si zatančit?
Chci tě někam vzít.
Platí?
Dáš si něco k pití?
Co by sis dala?
Whiskey?
Koňak?
Brandy?
-To je Patrickův byt? -Jo.
Je v Londýně. Dal mi klíče, abych sem mohl, co bude pryč.
Řekla jsi, že chceš...
Whiskey, prosím.
-Na zdraví. -Na zdraví.
To jsi ty?
Dobré, co?
Patrick tvrdí, že obyčejní lidé mají ty nejlepší tváře.
-Tys mu pózoval? -Tak jsme se s Patrickem poznali.
Říkal jsem ti to.
Ne, řekl jsi, že nahlásil nehodu.
Nedokončil jsem prohlídku. Pojď.
Chtěl jsem, aby se ti to líbilo.
Je to pěkné.
Chtěl jsem ti říct...
Vlastně se tě na něco zeptat.
Neříká se to lehko.
Zkus to.
Chtěl bych, abys byla mou ženou.
-Tohle mi nejde. -Ani jsem nevěděla, jestli se ti...
Nikdy jsem nic nezkusil. Bál jsem se.
Mě?
Dospělosti.
Když se muž ožení, je to velký krok.
A přišlo mi, že se ti líbí Patrick...
Tak to není, Tome. Vůbec to tak není.
Já jen... Myslela jsem si, že tě nezajímám. To je celé.
Jsme to ale páreček popletů, co?
Vypadá to tak.
Popřemýšlíš o tom?
Máš štěstí.
Padá mi to.
Je čas dát mu prášky.
Dnes promluvil.
-Zajímá tě, co řekl? -Ani ne.
„Kde je Tom?“
Na to se ptal.
Kristepane, Marion. Co po mně chceš?
Celou dobu, co je tu, jsi ho ani jednou neviděl.
Nemám to v plánu.
-Jestli tě tak štve, pošli ho pryč. -To nemyslíš vážně.
-Myslím! Říkám to od začátku. -Něco mu dlužíme po tom, co se stalo.
Nech to být. To jsme vyřešili už dávno.
Nevyřešili. Jen o tom už nemluvíme.
Už ani slovo. Budeme hrát, nebo co?
Jak? Jak se to stalo?
-Zatraceně. -Měla jsem být vdaná
se vším dobrým, co k tomu patří. A teď se na mě podívej.
Žádná vášeň.
Všechno bylo v pořádku, než jsi ho sem přivedla.
Už nějakou dobu to není v pořádku.
Když se to nepokusíme napravit, nebo aspoň... Kam jdeš?
-Do hospody. Chci mít klid. -Co mám dělat já?
Jak mám najít klid?
-Pošli ho pryč. -Ne.
Chceš, aby byl pryč? Udělej to sám.
29. července 1957.
Ano?
Stala se nehoda. Starší žena. Můžete rychle jít?
Nikdy by mě nenapadlo, že budu muset vyhledat policistu.
Co to má k ďasu být?
Nechtěla na vás čekat. Prý nesnáší poldy.
To neslyším poprvé.
Žádná nehoda to nebyla, co?
Moc se omlouvám, že jsem vás obtěžoval.
To nic, pane. Udělal jste správnou věc.
Kromě toho, nikdy nevíte, jak se tyhle věci vyvrbí.
Děkuji, pane...
-Hazelwood. -Strážník Burgess.
Dám vám vizitku.
Nikdy jsem s hochy v modrém neměl moc trpělivosti.
Vždy mě odpuzovala jejich surovost.
Jak si člověka prohlížejí od hlavy k patě
s neskrývaným opovržením.
Ale tenhle byl jiný.
Když viděl mou vizitku, rozzářil se.
Pracujete v muzeu?
Prý nikdy nebyl v nejvznešenější instituci Brightonu,
dokonce ani se školou.
Měl jsem spalničky.
Pozval jsem ho do muzea jako svého hosta.
Zdálo se, že má zájem.
Nemohl jsem na něj přestat myslet.
Je pohledný. To ano.
Ale bylo tu ještě něco.
Nevinnost smíšená se zvědavostí.
Rád bych ho nakreslil,
ale nechtěl jsem, aby si to vyložil špatně.
Skoro jsem zapomněl, že někteří lidé jsou stále nevinní.
Pane Hazelwoode?
Ptá se po vás nějaký strážník.
Řekněte mu, ať počká.
Na poldu je docela pohledný.
A tak tam stál.
Poznal jsem ho i zezadu.
Ta krásná hlava.
Nezaměnitelná linie ramen.
Tohle je dobrý obraz.
Je to mistrovské dílo.
Vidíte?
Asi pro to přece jen mám cit.
Cit znamená jen vědět, jaké pocity to ve vás vyvolává.
Jaký pocit z toho máte?
Cítíte ty vlny.
Víte, jak jsou silné.
Jako plout na divoké vlně.
Vzrušující.
A děsivé.
Správně.
Neříkejte klukům na stanici, že se bojím obrazu.
Jsem amatérský umělec.
Malujete?
Hlavně kresby tužkou.
Studie obyčejných lidí z Brightonu.
Řidič tramvaje, barman a tak.
-Byl byste skvělý model. -Já?
-Nikdy jsem modelem nestál. -Nic na tom není.
Ale nevadilo by mi dozvědět se víc o obrazech.
Chci říct o umění.
To si zaslouží obdiv.
Opravdu? Proč?
Člověk by se vždy měl snažit o zdokonalení.
Stihl jsem to.
Dobrý večer, Patricku.
Rudy.
Tohle je Tom. Můj bratranec.
Těší mě.
Nápodobně.
Bratranec?
Snad jste nechtěl, abych řekl,
že jste policista, který si jde nechat udělat portrét.
Na tom nic špatného není, ne?
Pěkný byt.
Děkuji.
Vzal jsem si uniformu,
kdybyste chtěl, abych si ji vzal na portrét.
Ano. To bude pěkné.
Takže. Nechcete se převléct?
Baví vás práce u policie?
-Ano, myslím... -Zkuste se nehýbat.
Promiňte.
Myslím, že ano.
Co na tom máte rád?
Tohle k tomu patří?
Nemůžu vás nakreslit, když nevím, kdo jste.
Jistě.
Jsem rád, když vím, že dělám něco pro veřejnost.
Že lidi chráním.
Jestli vám jde o tohle, máte můj respekt, na rozdíl od většiny vašich kolegů.
Jak to myslíte?
Zdáte se víc...
otevřený než většina policistů, co potkávám.
Opravdu?
Ano. Od policie si většinou držím odstup.
Není důvod se bát policisty, pokud neděláte nic nezákonného.
-Jistě... -Problémy způsobují jen kriminální živly.
To musíme řešit. Nevím, jestli je to dobrý...
Nenabídl jsem vám nic k pití. Dáte si něco?
Prosím pivo, jestli máte.
Pivo nemám.
Co takhle něco silnějšího? Já si dám skotskou.
Co vy, strážníku Burgessi?
Skotskou, děkuji.
A jsem Tom.
Tom.
Stůj, ty chuligáne!
-Co je? To jsem tak k smíchu? -Promiň, ale „chuligáne“?
Tak jo, nejsem polda.
Tobě stejně sluší víc.
A ta látka škrábe.
Jako já.
Není vůbec jako ty.
Tak co, jsem dobrý model?
Navzdory té nervozitě...
ano.
Ta skotská pomohla. Ale tři jsem si dávat nemusel.
Asi mě máš za ožralu.
Proč by si policista nesměl mimo službu užít?
Naprostá pravda.
Opravdu pověsíš můj portrét v muzeu?
No, jednou...
Doufám, že budu mít výstavu.
Představ si to.
Moje tvář v muzeu.
Vážně to bude dost dobré?
Podle mě to bude...
skvostné.
Promiň.
Nemusíš se omlouvat.
Nechápu, co se děje.
-Patricku, já nejsem... -Nic neříkej.
Asi bychom neměli.
V pořádku?
-Tome? -Podíváš se za dveře?
Jestli tam nikdo není.
Nikdo tam není.
Jak to děláš?
Co jako?
Tenhle život.
Každý žije, jak umí.
Já nemůžu.
Být sám je peklo.
Nevím, jestli ještě někdy svého policistu uvidím.
Žijeme v ubohé době,
kdy se člověk musí skrývat v podzemí jako zločinec,
jen utápět smutek.
Naštěstí existují místa jako Argyle.
Ahoj, Patricku. Jak se dnes večer máš?
Jde to, slečno Brownová.
To jsme na tom stejně.
Skotskou jako obvykle?
Co si dáte vy?
Suché martini.
Suché martini, prosím.
Pro nás oba.
Stát!
Stůjte!
Zatracení homouši.
Drž ho!
-Lůza, hnus... Pojď sem. -Vstaň.
Jste zatčen.
Byl jsem na cestě...
Pořád mě chceš nakreslit?
Jestli chceš.
Jestli chci?
Já myslel, že to chceš ty.
Nakreslit můj portrét obyčejného člověka.
O to ti nešlo, co?
-Jsi opilý. -Dostals mě sem pod falešnou záminkou.
Věděl jsi, co chceš. Proto jsi mě sem pozval, co?
-Odpověz! -Prašť mě, no tak!
-Neměls mě do toho tahat. -Dotkl ses mě jako první.
To jsem neměl dělat. Byla to chyba.
Připadalo ti to jako chyba?
Prosím...
nedělej to.
Pomýšlel jsi někdy na svatbu?
Měl jsem milence.
Michaela.
Byli jsme spolu pět let.
Co se stalo?
Banda grázlů ho umlátila k smrti.
Zatraceně.
Jak vydržíš být sám?
Teď přece nejsem sám.
Musíme být opatrní.
Po celém litru brandy
Jsem probuzená jako sedmikráska
Bez aspirinu po ruce
Se ani netřesu
Muži nejsou nová senzace
Zvládám to dobře, myslím
Ale ta ubohá imitace
Mě docela odrovnala
Jsem zase divoká
Zas okouzlená
Culím se, fňukám zas jako malá
Okouzlená
Otrávená a okouzlená
Jsem já
Nemohla jsem spát
Ani nechtěla jsem
Když láska přišla a řekla
Že bych neměla spát
Očarovaná
Otrávená a okouzlená
Jsem já
Srdce ztratila jsem
Však čert to vem
Je chladný
Souhlasím
Může se smát
Ale ráda to mám
I když mně se vysmívá
Co je? Široko daleko nikdo není.
Ty můžeš porušit pravidla.
Já ne.
To je na policajta moc romantické.
Měl bych ti říct...
Chystám se oženit.
Aha.
-Muž by měl být ženatý. -Všichni muži ne.
Tuhle mě zavolali k seržantovi.
Řekl mi, že si vedu dobře.
A pak řekl: „Měl bych vás varovat.
Pro některé svobodné muže bylo v této divizi těžké povýšit.“
Je to podle tebe fér?
Myslím k té dívce.
-Co? -Brát si ji kvůli...
Říkám tomu ochrana.
To není jediný důvod.
Mám ji rád.
A jednou snad budu mít děti.
Ne!
Rozcházíš se se mnou?
Ne. Nechci...
Mám přestat?
Ne.
Tak co uděláme?
Dokážeš se o mě dělit?
Když to jinak nepůjde.
Bobby! Přines!
No tak, Bobby!
No tak pojď!
-Byl to pěkný obřad. Dokonalý. -Opravdu?
Vy dva jste ten nejkrásnější pár, co znám.
Ten oblek koupil Tomovi Patrick.
Podle mě ho v něm už neuvidíme. Myslí, že vypadá hloupě.
-Moc ti to přeju. -Děkuji.
Prý mě vybrali, abych pronesl přípitek.
Kdepak máme nevěstu?
Připíjím Tomovi a Marion,
dokonalému, civilizovanému páru.
Pan a paní Burgessovi.
Pan a paní Burgessovi!
Tome, asi bys měl políbit nevěstu.
Sluší ti to.
Děkuji.
Nezhasneme světlo?
Jo.
Promiň.
Bylo to dobré?
Ano, Tome.
Příště se zlepším.
Bylo to hezké.
Mám pro tebe dárek.
Co?
Panebože, Tome!
Měla bys vidět, jak ses tvářila.
Ahoj. Tady jsem, jak jsem slíbil.
-Tome, pomohl bys mi s tím? -Patricku?
Slíbil jsem, že vám připravím parádní hostinu.
-Tom ti to neřekl? -Ne.
Určitě řekl.
Jen dnes večer.
Pak vám zmizím z cesty.
-Vypadáš tak šťastně, drahá. -Taky jsem.
Patrick je úžasný kuchař, ne?
-Jsem ohromena. Hovězí bourgignon. -Dám ti recept.
Připrav ho Tomovi, až se vrátí po těžkém dni honby zločinců.
Na to se napiju.
Nic tak luxusního nejspíš nesvedu.
Nesmysl. Vaříš dobře.
A s Patrickovou pomocí s tebe bude gurmánka. To vím jistě.
Ale mezi plánováním hodin a schůzemi učitelů
to sotva stihnu domů, než se vrátíš.
-To se mi nelíbí. -Chceš dál učit?
To bych ráda.
Přeju ti to. Jestli máš svou práci ráda, proč by ses jí měla vzdát?
Řeknu ti proč.
Matka by měla být doma s dětmi.
Tome, píše se rok 1958. Vzdělané ženy jako Marion pracují.
Bože. Překvapuje mě, že jsi tak úzkoprsý.
Co ty o tom víš?
-Já... -O dětech nevíš nic.
Nebo o rodičovství. Nebo o manželství.
Tak mi neříkej, co si o tom mám myslet!
Přestaň být tak...
Promiň.
To jsem to pěkně podělal, co?
Spikli jsme se proti němu.
Já byl na tvé straně.
Jsme teď s Tomem manželé.
Musíme si to vyřešit sami.
To nic.
-Asi bych měl jít. -To ne.
-Máš své věci? -V autě.
Díky za všechno.
Není zač, můj milý.
-Pozdravuj Marion. -Dobře.
Patrick odjel.
Pozdravuje tě.
Víte, co si myslím, paní Burgessová?
Pro změnu ti připravím snídani.
Líbilo by se ti to?
Marion?
Co se děje?
Uklidím to tu. Nemusíš si dělat starost.
Chci s tebou jít nahoru.
Dobře.
Je to krása, nemyslíš?
Patricku.
Vůbec nejíš.
Dělám si starost.
Můžu pro tebe něco udělat?
Chceš být radši v domově?
Jsou strašní, ale jestli jsi tu nešťastný...
Chceš se vrátit?
Ano.
Tak dobře.
25. května 1958.
Teď, když jsou svoji, cítím, jak mi uniká.
Tome...
Nezkaž to.
Jak?
Že se budeš ptát na příště.
Víš, kdy jsme se viděli naposledy? Kolik je to dní?
Měl bych jít.
Prosím. Ještě pár minut.
Marion mě po práci čeká doma.
Ještě minutu.
Chce dítě.
Bude z tebe skvělý otec.
Něco pro tebe mám.
Dárek.
BENÁTKY V CELÉ SVÉ KRÁSE
Průvodce Benátkami?
Kvůli muzeu tam jedu příští měsíc.
Nechceš jet se mnou?
Do Benátek?
Jen ty a já.
Žádné hlídání času a spěch.
Žádné skrývání.
Žádné lži.
-Nelíbilo by se ti to? -Jsem ženatý.
I ženatý muž má právo cestovat.
Někteří jezdí s kamarády na ryby.
Muž by měl vzít na dovolenou svou ženu, než pojede s kamarádem.
Ale tohle není dovolená.
Muzeum zaplatí asistenta
a já to místo nabízím tobě.
-Skutečné místo? -Plat je 35 liber.
-To je skoro můj měsíční plat! -Dobře.
Zamluvím apartmán v jednom z mých oblíbených hotelů.
A co řeknu Marion?
-To nemůžu. -Tak jí to řeknu já.
Nesmíš ji zranit, Patricku.
Je to skvělá holka.
Pojďte prosím za mnou.
Co děláš v té písničce, v tanci...
...jdeme do obrazárny.
Tady se podíváme na loutkové divadlo.
To je umění. Dojímá, inspiruje stejně jako každý obraz v této galerii.
Líbilo se vám to?
-Ano! -Ano? Dobře.
Slečna Stewartová vám každému dá lízátko.
Tak na shledanou.
Tak nádherný den.
Dětem se to líbilo. Musím je odvést zpátky do školy.
Mám v plánu Toma zaměstnat.
-Cože? -Ano, asistent kurátora nemůže jet.
Skoro jsem to musel zrušit, ale Tom mě zachránil.
-Promiň... -Naše cesta do Benátek.
Tom mi bude dělat asistenta, až budu vybírat nové kusy.
Bude třeba odvézt to na nádraží. Zvládne to skvěle.
Postaral jsem se, aby dostal slušně zaplaceno.
Nezmínil se o tom?
Samozřejmě.
Díky za pochopení.
Jistě.
Tak pojďte, děti.
Marion?
Jedeš do Benátek s Patrickem.
Ještě jsem se nerozhodl.
Proč bych neměl jezdit?
Patrick je sexuální zvrhlík.
To je nesmysl.
Je to zřejmé, Tome, každému až na tebe.
Pleteš se!
Chceš vidět zvrhlíky? Přijď na stanici. Pár ti jich ukážu.
Líčí se, nosí růž a šperky. To je ubohost.
Nakrucují se.
-Poznáš je na míle daleko. -Dobře.
Chápu.
Má v Benátkách práci. Zaplatí mi.
-Snaží se zničit naše manželství. -Víš ty co?
Začínám si myslet, že máš špinavé myšlenky.
Nevím, co mám dělat.
-Musím něco udělat. -Řeknu ti, co uděláme.
Už o tom nebudeme mluvit.
Jdu do druhého pokoje.
Chci, aby ses dala dohromady.
Dáme si čaj a zapomeneme na to.
Marion? Dej se do kupy.
Tahle láska nezná hranic.
Lituji lidi, kteří nikdy nebyli takhle zamilovaní.
Celý týden jsi mimo.
Něco se děje. Musíš o tom mluvit.
Tom je pryč.
Pryč?
Je... s Patrickem.
Jeli do Benátek pro exponáty do muzea.
Patrick je homosexuál.
Takové věci musíš říkat opatrně.
Je v Benátkách s mým manželem.
A Tom?
Podle mě má...
sklony, které Patrick podporuje.
Co mám dělat?
Dělat?
Musím mu pomoct. Jsem jeho žena.
-Pomoct mu? -Změnit se.
Musí se změnit!
Marion, poslouchej.
Nerada ti to říkám, ale nic laskavějšího mě nenapadá.
On se nezmění.
A pro vás oba bude lepší, když to přijmete.
Musí toho nechat!
-Nemůže. -Tohle neříkej!
Změní se.
S mou pomocí.
Tak to není.
Když pomyslím, jak jsou spolu, obrací se mi žaludek.
Je to hnus. Je to špatně.
Jestli je to tak, tak jsem taky špatná.
Co s tím máš společného ty?
Dobrý bože. Tys to nevěděla?
Kdybys viděla, jak se tváříš.
Jsi...
Někoho v životě mám.
Koho miluji.
Stejně jako ty miluješ Toma.
Před pěti vteřinami jsem byla tvá kamarádka,
a teď jsem někým docela jiným.
Co se změnilo?
Je to nepřirozené.
A co je přirozeného na tobě a tvém manželství?
Ještě jeden nádech pro mě.
Pane Hazelwoode, je tu za vámi nějaký pán.
Policista.
Pane Hazelwoode, můžeme si promluvit?
POLICIE
Tudy.
Máme dalšího.
Marion!
Tome?
-Tome? -Zatkli Patricka!
-Předvedli ho na stanici. -Cože?
Prošel kolem mě, jako by mě neznal.
Zpomal. Řekni mi...
Někdo ho udal! Nejspíš z muzea.
-Panebože. -Vyhrabali nějakého lumpa,
který tvrdí, že se s ním Patrick muchloval za Argyle.
Poslyš. Můžeme za tím udělat tlustou čáru. Začneme znovu.
Tady nejde o naše manželství!
Patrick jde do vězení a se mnou je konec.
Proč s tebou?
Když vědí o Patrickovi, můžou to vědět i o...
Je to pravda?
O tobě a Patrickovi?
Ano, je to pravda!
Někdo to řekne.
Zjistí všechno a bude konec.
Pak budou všichni vědět, že jsem...
Promiň.
Vím, že jsem tě zklamal. Lhal jsem.
Co budu dělat?
-Nikdo se to nedozví. -Jak to, že ne?
Protože Patrick jim to nikdy neřekne.
Nevíš, jak funguje policie.
To by ti Patrick neudělal.
Nic se neděje.
Najdeme Patrickovi právníka.
Dobrého.
A bude-li třeba, půjdu svědčit v jeho prospěch.
Moc mě to mrzí.
Promiň mi to.
Promiň.
Pan Hazelwood provedl mou třídu po muzeu.
Měla jste během té prohlídky důvod se domnívat,
že pan Hazelwood představuje pro vaše žáky hrozbu
nebo na ně má nějaký negativní vliv?
Naopak, dětem se moc líbil.
Myslíte, že je pan Hazelwood schopen
provozovat činy, ze kterých je obviněn?
Konkrétně jde o hrubou nemravnost na veřejnosti
a ohrožení veřejné morálky?
Myslím, že není.
Děkuji vám.
Paní Burgessová.
Znáte pana Hazelwooda jinak
než pracovně?
Ano.
Je to přítel.
Blízký přítel vašeho manžela. Je to tak?
S manželem ho oba považujeme za přítele.
Ale on a váš manžel jsou si zvlášť blízcí. Není to tak?
Tak blízcí, že spolu nedávno jeli do Itálie.
Patrick tam měl práci.
-Měl tam práci váš manžel? -Dělal mu asistenta.
Asistenta?
Ano.
Paní Burgessová, rád bych přečetl úryvek z deníku Patricka Hazelwooda,
který jsme zajistili v době zatčení v jeho bytě.
Něco z toho je poněkud choulostivé.
Toto je ze strany s datem 31. července 1957.
„Poznal jsem ho i zezadu.
Ta krásná hlava.
Nezaměnitelná linie ramen.
Můj policista se přede mnou zhmotnil ve vší kráse.“
Paní Burgessová?
Kdo je „můj policista“?
Nemám tušení.
Možná vám osvěží paměť jiný úryvek.
Tento je pozdějšího data.
„Potkáváme se po odpoledních, když se uvolní, nebo po večerech.
Ale na učitelku nezapomněl. Včera ji přivedl do muzea.
Je instinktivně majetnická.
Při každé příležitosti se dotýkala jeho ramene.
Kdyby jen tušila, že moje ruce
se těch ramen dotýkaly předchozí večer,
když jsme můj policista a já...“
Raději tady přestanu, další pasáže jsou na hraně obscénnosti.
Paní Burgessová, jste učitelka, že ano?
-Ano. -A čím se živí váš manžel?
Paní Burgessová?
Je policista.
Nahlas, prosím.
Je policista.
Počkám v autě.
Paní Burgessová.
Zdravím.
Viděls Nigela a jeho přítele?
Bydlí o pár ulic dál.
Co se děje?
Nic. Jsem v pořádku.
Chodím k psychiatrovi...
který velkoryse nabídl, že mi pomůže se změnit.
Není to od něj milé?
Co to máš s obličejem?
Tohle je vězení, Marion.
Můj nový domov.
Na dva roky.
Jak tu vaří?
Nechci mluvit o jídle! Řekni mi o Tomovi.
Jak se má?
Našel práci.
Já dál učím.
Zvládneme to.
Řekla bys mu, ať přijde? Musím ho vidět.
-Nemůžu... -Prosím, Marion. Musím ho vidět.
Žádné dotýkání.
Zeptám se ho.
Ale snad ti dochází, že nemůže přijít.
Mrzí mě to.
Asi z toho máš radost.
Proč bych proboha měla mít radost?
Vyhrála jsi.
Patricku.
Nikdo nevyhrál.
Kéž bys to neudělal.
To mi teď asi nepomůže, co?
Viděla jsem Patricka.
Ptal se po tobě.
Proč jsi tam chodila?
Všichni ostatní ho opustili.
Tome, musím něco vědět.
Miluješ Patricka?
-Proboha... -Ne, je to důležité.
Miluješ ho?
Miluju tebe.
Nemůžu tě ztratit.
Už o něm nebudeme mluvit.
Co se děje?
Musím s tebou mluvit.
-Jdeš ven? -No tak, Tome.
Snažila jsem se Patrickovi pomoct,
ale pokaždé se mi brání.
-A ty se pořád zlobíš. -Co k čertu...
Nech mě mluvit.
Myslím, že jsem Patricka přivedla, protože jsem byla osamělá.
Co tím myslíš? Jsem pořád tady.
Nikdy tu nejsi. Nikdy jsem tě neměla jen pro sebe.
Byl vždy v tvém životě. V našem životě.
Přestaň s těmi nesmysly.
Sedni si. Udělám nám čaj. Říkáš, že nikdy nemluvíme?
-Tak jo. Promluvíme si. -Odcházím.
-Cože? -Nemůžu zůstat. Zabije mě to.
Přivedla jsi ho zpátky do našeho života. Všechno rozvířila.
A teď si odejdeš? Co mám dělat?
Pro jednou, Tome, by ses o sebe mohl postarat sám.
A zase je to tady. Jak jsem ti zničil život.
Nezničil.
Ale lhal jsi mi.
Ode dne, co jsme se potkali. A lhal jsi dál. Milovals Patricka.
-A pořád ho miluješ. -Přestaň.
Přestaň přece.
Celé ty roky jsem se vinila z toho, že vás držím od sebe.
A nikdy mě ani nenapadlo, o co přicházím sama.
Tohle nebudu poslouchat.
Patricka jsem muzeu udala já.
Byla jsem to já.
Když jste byli v Benátkách, připadala jsem si zrazená.
A pak přišla tvá pohlednice.
Měla jsem pocit, že se mi vysmíváš.
Bylo to ponižující.
Pak mi došlo,
že můžu udělat něco, abych tě získala zpět a zachránila naše manželství.
Napsala jsem anonymní dopis Patrickovu nadřízenému.
Ten muž se jmenuje Patrick Hazelwood.
Uvedla jsem, že vím o tom, že Patrick je homosexuál.
A říkala jsem si, že nebude chtít, aby návštěvníci muzea
byli vystaveni takovému člověku, zvlášť ne děti.
Další den jsem toho litovala a od té doby s tím musím žít.
Snažila jsem se napravit to tím, že jsem v jeho prospěch svědčila.
Ale víš sám, co se stalo.
Tak jsem si řekla, že mi zbývá jediné,
a to provést tě tím chaosem, co jsme ztropili.
A říkala jsem si: „Teď ho budu mít.
Budu ho mít jen pro sebe.“
Ale to se nestalo.
Tys ho zničila.
Zničili jsme se navzájem.
Neměl jsem tě klamat.
Nebylo to správné.
Ale nemohl jsem ti to říct.
Opustila bys mě,
a já jsem tě chtěl.
Ale chtěl jsem i jeho, takže...
Na lince je Nigelovo číslo.
A na lékárníka.
-To nemyslíš vážně. -Nejsme spolu šťastní.
-Ale jsme. -Ne, Tome.
Ty máš moře. Plavání.
Ani nemám Peacehaven ráda!
Když jsem si představila svůj důchod, viděla jsem muzea, divadlo,
víkendy v... Nevím, něco.
Co po mě chceš? Mám tě prosit, ať zůstaneš?
-Tak jo, prosím tě. -Tome, Patrick umírá.
Možná se zlepší, ale nechci s tím mít nic společného.
Můžeš ho poslat do domova, ale doufám, že to neuděláš.
Snad ho tu necháš a budeš ho milovat. Potřebuje to on i ty.
-A já musím jít. -Ale...
-Budu nějakou dobu u sestry... -Prosím, neodcházej.
Nemůžu...
Nemůžu žít sám.
Tome, nejsi sám.
Překlad titulků: Pavla Le Roch
Kreativní dohled Jakub Ženíšek