A rendőröm
-Segítsek? -Inkább bízza ránk!
Jó.
Így ni, Mr. Hazelwood!
Milyen jó kis helyre került, nem?
Még a tengert is láthatja.
Maga ápolónő?
Tanítónő vagyok.
Mármint voltam.
A nyugdíj előtt.
Pamela mindennap jön, hogy megfürdesse és mozgassa.
Én heti kétszer ellenőrzöm az állapotát, és állítok a gyógyszerezésén.
De magának kell intéznie az étkezéseket és mindent, ami felmerül.
-Értem. -Tud egyedül enni.
Bár néha ügyetlenkedik. És nehogy megfulladjon a diszfágia miatt!
Az a nyelési nehézség. Felvagdosom vagy pürésítem az ételét.
És figyelek rá, hogy elég vizet igyon.
Utánaolvastam.
Nagy piros pontot érdemel. Itt van Mr. Hazelwood személyes holmija.
Akkor küldték be a kórházba, amikor eladta a házat.
Van még valami, amit tudnom kell?
Nincs cigizés! Bár ő megpróbálja majd kierőszakolni.
Nem tartunk itthon cigarettát.
Jól van.
Futás, Bobby! Hozzad!
Mi ez az egész?
Azt hittem, végig a vendégszobában lesz.
Ez nem börtön.
Ez az otthonom, nem?
Az ég szerelmére, nem fogom ezt bírni!
Vannak helyek, ahol ellátják a rokkantakat.
Jártál már olyan helyen?
Amúgy meg belementél.
Igen, mert annyit rágtad a fülem.
Úgy éreztem, így helyes.
Ne áltasd magad! Tudod, miért hoztad ide.
Miért?
Hogy megbüntesd.
Ne viccelj már!
Inkább az a vicc, hogy körülugrálod őt.
1957. JÚLIUS 31.
Van itt egy érdekes cikk a művészeti rovatban.
Egy fiatal nő esélyes a Turner-díjra...
"Az ágyam" című alkotásáért.
A címe mindent elmond.
Ráadásul nincs is beágyazva.
Azt írják, mindenki erről beszél.
Szeretném megnézni.
Te tanítottál meg értékelni a művészetet.
Emlékszel?
Cigi.
Ezt nem...
Nem értelek.
Cigi.
Cigizni akarsz.
Nigel megtiltotta.
Sztrókot kaptál.
A cigitől megismétlődhet.
Patrick, szó sem lehet róla, hogy...
Tűnés!
Tűnjek el?
Jó.
A rohadék!
Nem kérdezed meg?
-A te ötleted volt. -A te testvéred.
-Ne nagyon reménykedj! -Dehogy!
A nagyhangú, bögyös macákra bukik.
Mi lesz, hölgyek? Megmártózunk?
Marion nem tud úszni.
Tudok. Csak nem vagyok valami ügyes.
Azt akarja, hogy tanítsd meg úszni, Tom, de túl szégyenlős.
Sylvie!
Én majd neked tanítok meg valamit.
-Ne! -Gyere!
-Két tökfej, mi? -Igen.
Alig ismertelek meg.
Jó rég jártál már nálunk.
-A tanárképzőre járok. -Sylvie mondta.
-Te hol voltál gyakorlaton? -Északon.
Örülök, hogy letudtam.
Végre rendőr vagyok.
Hallottam. Jó érzés lehet.
Nem élheted le az életed úgy, hogy félsz a víztől.
Túl hideg.
Kezdhetjük medencében is.
Rendben.
Hideg.
Jól van. Amikor szólok...
rúgd magad mögé a lábad!
A kart előre!
És... tempózz!
Gyerünk!
Ne haragudj!
Az az!
Úgy, megy ez!
Kösz az úszóleckét!
Ügyes voltál. Gyakorolj tovább!
Lassan indulok haza.
-Arra gondoltam... -Igen?
Tanárként biztos nagy könyvmoly vagy.
Nem tudom, hogy ezt bóknak vegyem-e.
De tényleg így van.
Bocsánat, nem úgy értettem...
Csak nem nagyon szoktam olvasni.
De szerintem az ember próbálja meg fejleszteni önmagát.
Ebben egyetértünk.
Tudnál nekem könyveket ajánlani?
Cserébe taníthatnálak tovább úszni.
Jó, ezer örömmel.
Ajánlok könyveket.
Pazar!
Mi van a művészettel?
Mármint a művészeti könyvekkel?
Eddig nem érdekelt a képzőművészet.
Talán magamba tudnék szívni belőle valamit.
Kezdetnek ez is megteszi.
Esetleg egy konkrét művész érdekelne?
Nincs valami Turner nevű festő?
William Turnerre gondolsz. Igen.
Nagyon jól megy.
-Még egyet? -Még egyet.
Azt a macskát kérném.
Parancsoljon, uram!
Siker!
Köszönöm!
Nem!
Ma nem. Maradj szépen!
Jó kutya!
Szia, Bobby!
Mi a fenét művelsz?
Ide vele!
Patrick! Ne!
A végén még felgyújtod a házat.
-Mi? -Hol van Tom?
Hogy hol van Tom?
Bobbyt sétáltatja.
Nem.
Akkor úszik.
-Nem! -Nem akar téged látni!
A szobád közelébe se jön.
Szerintem sose bocsátja meg, hogy idehoztalak.
Hihetetlen!
A múzeumba jövünk?
Biztos jártál már itt.
Hát, igen.
De vettél-e már részt egyéni tárlatvezetésen
a nyugati művészetekért felelős igazgatóval?
Nem. Hogy tudtad...
Bejelentett nekem egy balesetet.
Semmi komoly nem történt, de beszédbe elegyedtünk, és meghívott ide.
Én meg gondoltam, te biztos jobban élveznéd, mint én.
Figyeljék meg, ahogy a fény keresztülhatol az egymásnak csapódó hullámok taraján!
Az ember érzi, hogy képesek lennének összelapítani vagy a mélybe rántani.
Blake a lélek mellett az érzékekkel is incselkedik.
A műveiből csak úgy árad a szenvedély.
Hagyni kell, hogy magával ragadja az embert.
Ez itt az egyik kedvenc festményem.
Lázár feltámasztása, Jan Lievens műve. Rembrandt kortársa volt.
Bámulatos.
Ahogy mondja.
Nagyon szépen köszönjük.
Fantasztikus volt.
Ha ráérnek pénteken, van pár jegyem egy komolyzenei koncertre.
-Jöjjenek velem! -Még sose voltam olyanon.
De Marionon múlik.
Remek ötlet.
Akkor pénteken! Hétkor.
Köszönjük!
Kedves, hogy elhívott minket.
-De kár, hogy kihagyjuk a könyvtárazást. -Nem akarsz menni?
-Szóljak neki? -Ne! Nem akarom megbántani.
Biztos nincs hasonló korú barátja, ha minket hívott el.
Szerintem csak beléd van zúgva.
Ne butáskodj!
-Imádom ezt a bort. Róma jut róla eszembe. -Sokat utazott?
A múzeum néha Olaszországba küld műtárgyakért.
Mindig próbálok néhány napot kikapcsolódni, kalandozni.
Hát maga?
Nekem még sose volt rá módom. Nem tudom, mikor lesz.
Merjen álmodni! Nem történik semmi, ha nem álmodozunk.
Álmodozz, Marion! Gyerünk!
Azt hiszem, Velencébe akarnék menni.
Romantikus típus.
Nem is tudom.
Szerintem Velence olyan lehet, mintha egy másik világban létezne.
Pont ilyen.
Engem személy szerint Oroszország érdekelne.
Ott játszódik a kedvenc regényem, az Anna Karenina.
-Még nem olvastam. -Kötelező darab!
A világirodalom legtragikusabb szerelmi története.
És a legigazabb is,
hiszen minden szerelmi történet tragikus, jól mondom?
Remélem, nem.
Igyunk!
-Marionra! -Nem. Mindnyájunkra!
-Mindnyájunkra! -Mindnyájunkra!
-Egészség!
Elragad a mámor
Mikor kigyúlnak a londoni fények
Elragad a mámor
Mint még sohasem
Az utcán fogom ropni
S láthatsz vigyorogni
Hisz a végtelen mámor Fel fog engem dobni
A város felpezsdül
Mikor kigyúlnak a londoni fények
Minket elragad a mámor És nekünk ez így jó
A mulatságnak vége sose szakad
Hisz egy jó barát mindig könnyen akad
Az lesz csak a mámorító
Pamela nem tud jönni, én foglak megmosdatni.
Péntek előtt nem jár errefelé. Mosakodnod kell.
Hidd el, én sem repesek a gondolattól.
Utána kapsz egy ilyet, ha jól viselkedsz.
Gyönyörű kupola van a tetején,
ez jellemző az indiai építészetre.
Nyugalmat sugároz.
Ezzel állítottak emléket
a nagy háborúban harcoló bátor indiai katonáknak.
Teljes egészében olasz márványból készült.
Szicíliából szállították ide.
Gond, ha csatlakozom?
Nem.
Elmentünk az operába.
Verdi egyik darabjára. Csodálatos volt.
Megint Patrick hívott el titeket?
Tudta, hogy régi álmom, hogy egyszer eljussak oda.
Ragaszkodott hozzá.
Mi az?
Mióta ismered Tomot?
Nyár óta.
És közeledett már hozzád?
Tom igazi úriember. Mire célzol?
Csak tudod...
Olyan sok időt töltötök együtt hármasban.
Tom nem féltékeny?
Miért lenne az?
Úgy tűnik, Patrickkel jobban illetek egymáshoz.
Ugyanazok a dolgok érdekelnek.
Biztos, hogy Tommal akarsz együtt lenni?
Igaz, ami igaz, Patrick irtó megnyerő.
-De... -Igen?
Ha Tommal vagyok,
nem érdekel, hogy művelt-e, hogyan beszél, és hogyan viselkedik.
Vagy hogy böfög-e sörözés közben, vagy elalszik-e az operában.
Egyébként elaludt. Patrick teljesen kiborult.
Mindezzel együtt
egyszerűen tökéletes pasi.
Ő Tom.
Válaszoltam a kérdésedre?
Azt akarod mondani, hogy szerelmes vagy.
És Tom?
Nyilván örömmel hallod,
hogy a hétvégén találkozunk, kettesben.
Te javasoltad?
Nem, ő.
Kérsz még egyet?
Még ebből is alig ittam.
Tényleg.
Hogy van Sylvie?
Jól.
Minden rendben?
Menjünk! Itt nem tudunk beszélgetni.
Takarodj!
Mi ütött beléd?
Miért?
Miért nem tudunk meginni valamit, vagy elmenni táncolni?
Szeretnélek elvinni valahova.
Rendben?
Tölthetek egy italt?
Mit kérsz?
Whiskey-t?
Konyakot?
Brandyt?
-Ez Patrick lakása? -Igen.
Londonban van. Adott kulcsot, hogy feljöhessek, ha nincs itthon.
Mit is kértél?
Whiskey-t kérnék.
-Csirió! -Csirió!
Az ott te vagy?
Jó, mi?
Patrick szerint az átlagembereknek van a legszebb arca.
-Modellt ültél neki? -Így találkoztam Patrickkel.
Meséltem.
Azt mondtad, egy balesetet jelentett be.
Van itt még más is. Gyere!
Szeretném, ha jól éreznéd magad.
Csodásan érzem magam.
Azt akartam mondani...
Illetve kérdeznék valamit.
Nehéz ezzel előhozakodni.
Azért próbáld meg!
Szeretném, ha hozzám jönnél.
-Nem megy ez nekem. -Nem tudtam, hogy egyáltalán...
Eddig azért nem próbálkoztam semmivel, mert azt hiszem, féltem.
Tőlem?
Attól, hogy felnövök.
Nagy lépés, ha egy férfi megházasodik.
Te pedig a jelek szerint annyira odavagy Patrickért, hogy...
Ez nem igaz, Tom. Egyáltalán nem.
Én csak... Nem hittem, hogy érdekellek. Ennyi az egész.
Egyikünk se érti, mi történik körülötte, mi?
Úgy tűnik.
Átgondolod?
Mázlid volt.
Nyerő szériám van.
Be kell vennie a gyógyszereit.
Ma beszélt.
-Érdekel, mit mondott? -Nem igazán.
"Hol van Tom?"
Ezt kérdezte.
Az ég szerelmére, Marion! Mit vársz tőlem?
Csomó ideje itt van, és egyszer se néztél be hozzá.
Nem is akarok.
-Ha ennyire zavar, hogy itt van, küldd el! -Ezt nem mondod komolyan!
-De, kezdettől fogva ezt mondom. -Tartozunk neki ennyivel a történtek után.
Hagyjuk! Ezt már ezer éve lezártuk.
Nem zártuk le. Csak nem beszéltünk róla.
Ne halljak erről többet! Játszunk, vagy sem?
Hogy történt ez?
-Francba! -Úgy volt, hogy férjes asszony leszek.
Aki élvezi a házasságot. És most nézz ránk!
Nincs köztünk szenvedély.
Minden rendben volt, amíg ide nem hoztad.
Már jó ideje nincsenek rendben a dolgok.
Ha nem próbáljuk ezt megoldani, vagy legalább... Hova mész?
-A kocsmába, ott nyugi van. -És én mit csináljak?
Én hogy találok megnyugvást?
-Küldd el Patricket! -Nem.
Te akarod elzavarni, hát csináld!
1957. július 29.
Igen?
Egy idős hölgy balesetet szenvedett. Siessen, kérem!
Sose hittem, hogy egyszer rendőrt fogok keresni.
Mi az ördög?
Nem akarta megvárni magát. Azt mondta, gyűlöli a rohadt zsarukat.
Ezt nem most hallom először.
Nem volt túl nagy baleset.
Sajnálom, hogy zargattam.
Semmi probléma, uram. Jól tette, hogy szólt.
Az ember sose tudhatja, mi lesz az ilyenekből.
Köszönöm, Mr. ööö...
-Hazelwood. -Én Burgess járőr vagyok.
Tessék, a névjegyem!
Sose szíveltem a jagellókat.
Mindig is taszítottak a faragatlan beidegződéseik.
A lesajnáló nézésük,
a kendőzetlen utálatuk.
De ez a fiú más volt.
Felcsillant a szeme a névjegyem láttán.
Múzeumban dolgozik?
Azt mondta, sose járt Brighton legnemesebb intézményében,
még az iskolával sem.
Kanyarós voltam.
Felajánlottam, hogy körbevezetem a múzeumban.
Érdekelte a dolog.
Azóta folyton csak rá gondolok.
Persze jóképű, igen.
De van még valami.
A kíváncsisággal vegyes ártatlanság.
Szeretném megrajzolni a portréját,
de félek, hogy félreértené.
Szinte el is felejtettem, hogy egyesek még ártatlanok.
Mr. Hazelwood!
Egy rendőr keresi magát.
Mondja meg neki, hogy várjon!
Elég fess egy hekus.
És ott állt.
Még hátulról is megismertem.
A szép fejét.
A jellegzetes, daliás vállát.
Jó kis festmény.
Valójában egy mestermű.
Látja?
Mégis van valami érzékem a művészethez.
Elég, ha tudjuk, milyen érzést vált ki belőlünk valami.
Milyen érzést vált ki magából?
Szinte érezni a hullámokat.
Hogy milyen erejük van.
Mint amikor tajtékzik a tenger.
Izgalmas.
És ijesztő.
Igen.
Meg ne tudják az őrsön, hogy félek egy festménytől!
Jómagam amatőr művész vagyok.
Fest?
Többnyire rajzolok.
Átlagos brightoni embereket.
Villamosvezetőt, kocsmárost, ilyeneket.
-Maga tökéletes alany lenne. -Én?
-Még sose kellett modellt ülnöm. -Nem nagy kunszt.
De szívesen tanulnék még a festményekről.
Vagyis a művészetről.
Ez elismerésre méltó.
Igen? Miért?
Az ember mindig próbálja meg fejleszteni önmagát.
Itt vagyok.
Jó estét, Patrick!
Rudy!
Ő Tom, az unokatestvérem.
Örvendek!
Én is.
Az unokatestvére?
Gondoltam, mégse azt mondom,
hogy azért jött, hogy megrajzoljam a portréját.
Nincs abban semmi rossz.
Szép lakás.
Köszönöm.
Itt van az egyenruhám,
hátha szeretné, hogy abban legyek a képen.
Igen, az remek lenne.
Akkor öltözzön át!
Szeret rendőrként dolgozni?
-Mondhatjuk... -Tartsa a pózt!
Bocsánat!
Mondhatjuk.
Mit szeret benne?
Ez is része a dolognak?
Nem tudom megrajzolni, ha nem tudom, ki maga.
Értem.
Jó érzés tenni valamit az emberekért.
Megvédeni őket.
Ez esetben többre tartom, mint a kollégái többségét.
Hogyhogy?
Úgy tűnik, maga jóval...
nyitottabb, mint azok, akikkel korábban találkoztam.
Tényleg?
Igen. Általában távol tartom magam a rendőröktől.
Nem kell tartani a rendőröktől, ha nem szeg törvényt.
-Hogyne... -A bűnöző elemek okozzák a bajt.
Kezdenünk kell valamit velük. Nem biztos, hogy ez jó...
Még meg se kínáltam itallal. Adhatok valamit?
Sört kérnék, ha van itthon.
Söröm, az nincs.
Mit szól valami erősebbhez? Én például skót whiskyt iszom.
Hát maga, Burgess járőr?
A whisky jó lesz.
És tegeződjünk!
Rendben, Tom.
Lassan a testtel, te huligán!
-Mi van? Röhejesen nézek ki? -Azt mondtad, "huligán".
Rendben, nem vagyok fakabát.
Neked úgyis jobban áll.
És durva az anyaga, mint a daróc.
Olyan, mint én.
Nem, egyáltalán nem.
Szóval jó alany vagyok?
Annak ellenére, hogy izgulsz...
igen.
A whisky segített. Bár nem kellett volna három.
Biztos szeszkazánnak tartasz.
Miért ne ereszthetné ki a gőzt egy rendőr, ha nincs szolgálatban?
Milyen igazad van!
Tényleg kiállítod a portrémat a múzeumban?
Hát, egyszer...
remélem, lesz kiállításom.
Gondolj bele!
Az arcom egy múzeumban!
Szerinted elég jó lesz?
Szerintem...
csodás lesz.
Ne haragudj!
Nem haragszom.
Nem tudom, mi történik.
-Patrick, én nem... -Ne mondj semmit!
Talán nem kéne.
Benne vagy?
-Tom! -Kinéznél az ajtón?
Nehogy kint legyen valaki.
Nincs kint senki.
Hogy csinálod ezt?
Mit?
Hogy tudsz így élni?
Az ember kénytelen beletanulni.
Nekem nem megy.
Pokoli érzés egyedül lenni.
Nem tudom, látom-e még valaha a rendőrömet.
Gyalázatos időkben élünk.
Az embernek bűnöző módjára bujkálnia kell,
ha italba fojtaná a bánatát.
De erre vannak az olyan helyek, mint az Argyle.
Üdvözlöm, Patrick! Hogy vagyunk ma este?
Tűrhetően, Miss Brown.
Akárcsak én.
A szokásos whiskyt?
Te mit iszol?
Száraz martinit.
Száraz martinit kérnék.
Mindkettőnknek.
Ne mozdulj!
Megállj!
Kurva buzik!
Fogd le!
-Undorító féreg... Gyere! -Állj fel!
Le vagy tartóztatva.
Épp útban voltam...
Még mindig le akarsz rajzolni?
Ha szeretnéd.
Ha szeretném?
Azt hittem, ezt akarod.
Megrajzolni a portrémat, egy átlagos emberét.
Csakhogy nem ezt akartad.
-Részeg vagy. -Hazugsággal csaltál fel magadhoz.
Végig arra ment ki a játék. Azért hívtál ide, nem?
-Válaszolj! -Üss meg, gyerünk!
-Nem lett volna szabad belerángatnod. -Te értél hozzám először.
Nem kellett volna. Hiba volt.
Annak érezted?
Kérlek...
Ne!
Gondoltál valaha arra, hogy megházasodj?
Volt egy partnerem.
Michael.
Öt éven át voltunk együtt.
Mi történt?
Egy csapat briganti agyonverte.
Uramisten!
Hogy bírsz egyedül élni?
Nem vagyok egyedül, igaz?
Vigyáznunk kell.
Mi van? Nincs senki a közelben.
Itt nyugodtan megszegheted a szabályt.
Nem lehet.
Egy rendőrtől ez igazán romantikus volt.
Jobb, ha elmondom...
Úgy tervezem, hogy megházasodom.
Értem.
-Egy férfinak kell feleség. -Nem minden férfinak.
Egyik nap behívatott az őrmester.
Azt mondta, ügyes vagyok.
Majd hozzátette: "Figyelmeztetlek!
"Az agglegények nehezen kapaszkodnak feljebb a szamárlétrán."
Szerinted ez tisztességes?
A lánnyal szemben.
-Mi? -Az, hogy elveszed, de csak...
Hogy is fogalmazzak? Önvédelemből.
Nem csak azért.
Kedvelem őt.
És egyszer szeretnék gyerekeket.
Ne!
Búcsút veszel tőlem?
Nem...
Azt akarod, hogy leálljak?
Nem.
Akkor mi legyen?
Tudsz rajtam osztozni?
Ha ezen múlik.
Bobby! Figyelj!
Futás, Bobby!
Gyere, kiskutyám!
-Édes kis esküvő volt. Maga a tökély. -Igazán?
Ti vagytok a legszebb pár, akiket valaha láttam.
Patrick vette Tomnak az öltönyt.
Nem hiszem, hogy felveszi még valaha. Hülyén érzi magát benne.
-Örülök, hogy boldog vagy. -Köszönöm!
A jelek szerint rám hárult a feladat, hogy köszöntőt mondjak.
Hol van a bájos ara?
Igyunk Tomra és Marionra,
a tökéletes, köztiszteletben álló párra!
Mr. és Mrs. Burgessre!
Tom, most meg kell csókolnod a menyasszonyt.
Csinos vagy.
Köszönöm.
Lekapcsoljuk a villanyt?
Igen.
Sajnálom.
Jó volt?
Igen, Tom.
Legközelebb majd jobban megy.
Csodás volt.
Van számodra egy ajándékom.
Micsoda?
Jézusom, Tom!
Látnod kellett volna az arcod.
Helló! Itt vagyok, ahogy ígértem.
-Tom, segíts ezeket bevinni! -Patrick!
Megígértem, hogy főzök egy isteni vacsorát az ifjú párnak.
-Tom nem szólt? -Nem.
Biztos említettem.
Egy este az egész.
Aztán nem zavarok tovább.
-Olyan boldognak tűnsz, drágám! -Az is vagyok.
Patrick fantasztikusan főz, nem?
-Klassz volt ez a burgundi marharagu. -Megadom a receptjét.
Azzal várhatod haza Tomot, miután egész nap a bűnözőket hajkurászta.
Erre iszom.
Nekem sose fognak menni az ilyen puccos ételek.
A fenéket nem! Jól főzöl.
És Patrick segítségével biztos igazi ínyenc leszel.
De a sok készülés és értekezlet mellett
alig érek majd haza előtted.
-Ez nem hangzik jól. -Folytatod a tanítást?
Szeretném.
Nagyon helyes! Ha élvezed a munkád, miért kéne feladnod a karrieredet?
Megmondom, miért.
Az anya helye otthon van, a gyerekek mellett.
Tom, 1958-at írunk. A Marionhoz hasonló, iskolázott nőknek fontos a munka.
Jézusom! Furcsa, hogy ilyen maradi nézeteid...
Mit tudsz te erről?
-Én... -Semmit se tudsz a gyerekekről.
Sem a szülőségről meg a házasságról.
Úgyhogy ne mondd meg nekem, mit gondoljak ezekről!
Ne legyél már ilyen...
Sajnálom!
Hát, ezt elszúrtam, mi?
Sarokba szorítottuk szegényt.
Én csak téged védtelek.
Tommal már házasok vagyunk.
Kettesben kell ilyenekről döntenünk.
Semmi gond.
-Figyelj, most mennem kell. -Jaj, ne!
-Megvan a holmid? -Bent van a kocsiban.
Még egyszer kösz mindent!
Szívesen, cimbora!
-Csókoltatom Mariont. -Átadom.
Patrick elment.
Üdvözöl.
Tudod, mit gondolok, Mrs. Burgess?
Kivételesen én készítek neked reggelit.
Örülnél neki?
Marion!
Mi a baj?
Majd rendet rakok. Neked nem kell ezzel foglalkoznod.
Szeretnék felmenni veled.
Rendben.
Gyönyörű, nem?
Patrick!
Egy ideje nem eszel.
Aggódom.
Tudok valahogy segíteni?
Szívesebben lennél egy otthonban?
Rémes helyek, de ha itt nem vagy boldog...
Szeretnél bemenni?
Igen.
Rendben.
1958. május 25.
Most, hogy összeházasodtak, érzem, hogy távolodik tőlem.
Tom...
Ne rontsd el!
Mivel rontanám el?
Azzal, hogy a jövőről kérdezel.
Tudod, mióta nem láttuk egymást? Tudod, hány napja volt?
Jobb, ha megyek.
Kérlek! Csak pár percet maradj még!
Marion vár haza, ha lejár a műszakom.
Csak egy percet adj!
Gyereket akar.
Csodás apa leszel.
Van számodra valamim.
Egy ajándék.
Egy velencei útikönyv?
Jövő hónapban oda utazom munkaügyben.
Nem jössz velem?
Velencébe?
Csak te meg én.
Nem kéne az időt nézned, és elrohannod.
Nem kéne bujkálnunk.
Nem kéne hazudoznunk.
-Nem lenne jó? -Házas ember vagyok.
Egy házas ember is elutazhat néha.
Egyes férfiak horgásztúrára mennek a barátjukkal.
A feleségemmel kéne nyaralni mennem, nem a barátommal.
Nem nyaralni megyünk.
A múzeum fizet nekem egy asszisztenst,
és felajánlom neked a pozíciót.
-Ez komoly? -Harmincöt fontot fizetnek.
-Az majdnem annyi, mint egyhavi keresetem! -Jó.
Lefoglalok egy lakosztályt az egyik kedvenc szállodámban.
És mit mondjak Marionnak?
-Nem fog menni. -Bízd rám! Majd én elmondom neki.
Ne bántsd őt, Patrick!
Tényleg csodálatos teremtés.
Erre gyertek!
Az éneklés, a tánc...
Most átmegyünk a moziba.
Megnézzük azt a bábelőadást.
Az is művészet. Megmozgatja az ember fantáziáját. Mint az itteni festmények.
Jól éreztétek magatokat?
-Igen! -Igen? Helyes.
Miss Stewarttól mindenki kap nyalókát, rendben?
Szervusztok!
Mesés napunk volt.
A gyerekek nagyon élvezték. Visszaviszem őket az iskolába.
Munkára akarom fogni Tomot.
-Tessék? -A kurátorhelyettes nem tud jönni.
Majdnem le kellett mondanom, de Tom az utolsó pillanatban megmentett.
-Nem értem... -A velencei utunk.
Tom segít nekem ideszállítani a műtárgyakat.
Rengeteg mindent kell majd elcipelni az állomásra. Ezt neki találták ki.
És tettem róla, hogy busásan megfizessék.
Nem említette?
Dehogynem.
Kösz, hogy ilyen rendes vagy.
Nincs mit.
Gyertek, gyerekek!
Marion!
Velencébe utazol Patrickkel.
Még nem döntöttem el.
Miért ne menjek el?
Patrick egy aberrált, perverz alak.
Ne viccelj már!
A vak is látja, Tom. Csak neked nem tűnik fel.
Tévedsz!
Aberrált alakokat akarsz látni? Gyere el az őrsre, és mutatok párat!
Kipingálják és rúzsozzák magukat, ékszereket hordanak. Szánalmas!
És furcsán járnak.
-Ordít róluk. -Jól van.
Értem, mire gondolsz.
Patricknek dolga van ott Velencében. És fizetnek érte.
-Tönkre akarja tenni a házasságunkat. -Tudod, mit?
Kezdem azt hinni, hogy túl piszkos a fantáziád.
Nem tudom, mit csináljak.
-Valamit muszáj csinálnom. -Megmondom, mit csinálunk.
Nem beszélünk erről többet.
Átmegyek a másik szobába.
Légy szíves, szedd össze magad!
Teázunk egyet, és elfelejtjük ezt.
Marion! Kapd össze magad!
Teljesen a hatalmába kerített a szerelem.
Sajnálom azokat, akik nem tudják, milyen ennyire szerelmesnek lenni.
Egész héten szétszórt vagy.
Valami nincs rendben. Beszélnünk kéne róla.
Tom elutazott.
Elutazott?
Elment... Patrickkel.
Velencében vannak. A múzeumnak szereznek műkincseket.
Patrick homoszexuális.
Nem dobálózhatsz ilyesmivel.
Velencében van a férjemmel.
És Tom?
Azt hiszem, vannak olyan...
hajlamai, amiket Patrick felerősít benne.
Mihez kezdjek?
Miért?
Segítenem kell Tomnak. Én vagyok a felesége.
-Segítened? -Megváltozni.
Muszáj lesz neki.
Marion, hallgass ide!
Sajnálom, hogy ezt mondom, de ezzel segítek a legtöbbet.
Tom nem fog megváltozni.
Mindkettőtöknek jobb lesz, ha ezt elfogadod.
Fel kell ezzel hagynia!
-Nem tud. -Ne hajtogasd ezt!
Igenis megváltozik.
Ha segítek neki.
Ez nem így megy.
Ha arra gondolok, amit együtt csinálnak, felfordul a gyomrom.
Undorító, ez így nincs rendjén.
Ha így van, akkor valami velem sincs rendjén.
Mi közöd van ehhez az egészhez?
Egek! Nem tudtad?
Ha most látnád az arcod!
Te is...
Van valakim.
Akit szeretek.
Úgy, ahogy te szereted Tomot.
Az előbb még élt rólam a fejedben egy kép,
mostanra pedig egészen másképp látsz.
Mi változott?
Ez természetellenes.
És a te házasságodban mi a természetes?
Még egy nagy levegő!
Mr. Hazelwood, egy úr keresi önt.
Egy rendőr.
Mr. Hazelwood, válthatnánk pár szót?
Erre!
Megint begyűjtöttünk egyet.
Marion!
Tom!
-Tom! -Patricket letartóztatták!
-Behozták az őrsre. -Micsoda?
Levegőnek nézett, mintha nem is ismerne.
Lassabban! Mondd el...
Feljelentették! Talán valaki a múzeumból.
-Jézusom! -És előkerítettek egy szerencsétlent.
Azt állítja, Patrick elkapta őt az Argyle mögött.
Elfelejthetjük ezt az egészet. Rendbe hozhatjuk a házasságunkat.
Ez nem a házasságunkról szól!
Patrick börtönbe kerül, nekem pedig annyi.
Miért?
Ha tudnak Patrickről, akkor tudhatnak...
Szóval igaz?
Te és Patrick.
Igen, igaz!
Valakinek el fog járni a szája.
Mindent megtudnak, és akkor végem.
Mindenki tudni fogja, hogy...
Sajnálom!
Tudom, hogy csalódtál bennem. Hazudtam.
Mihez kezdek most?
-Senki se tudja meg. -Hogyne tudnák meg?
Patrick biztos nem mondja el nekik.
Nem ismered a rendőröket.
Patrick nem tenne ilyet veled.
Semmi baj.
Keresünk egy ügyvédet Patricknek.
Egy jót.
És ha kell, kiállok mellette jellemtanúként.
Rettentően sajnálom!
Ne haragudj!
Bocsáss meg!
Mr. Hazelwood körbevezette az osztályomat a múzeumban.
És a látogatás során volt bármi oka azt feltételezni,
hogy Mr. Hazelwood veszélyt jelent a diákjaira,
vagy bármilyen módon rossz hatással van rájuk?
Ellenkezőleg. A gyerekek imádták őt.
Úgy véli, Mr. Hazelwood képes elkövetni
azokat a tetteket, amelyekkel vádolják?
Azaz a nyilvános helyen történő súlyos szeméremsértést
és a közerkölcs veszélyeztetését?
Nem, szerintem nem.
Köszönöm!
Mrs. Burgess!
Ismeri Mr. Hazelwoodot más minőségében is,
nem csupán szakmaiban?
Igen.
Barátok vagyunk.
A férje jó barátja, nemde?
A férjem és én is a barátunknak tekintjük őt.
De Mr. Hazelwood különösen jóban van a férjével, nem igaz?
Olyannyira, hogy nemrég Olaszországba utaztak kettesben.
Patricknek dolga volt ott.
-A férjének is volt ott dolga? -Segített Patricknek.
Segített neki?
Igen.
Mrs. Burgess, felolvasnék egy részletet Patrick Hazelwood egyik naplójából,
amelyet a letartóztatásakor foglaltak le a lakásán.
Attól tartok, vannak benne meglehetősen sikamlós részek.
Ez például az 1957. július 31-ei bejegyzésből van.
"Még hátulról is megismertem.
A szép fejét.
A jellegzetes, daliás vállát.
A rendőröm ott állt előttem teljes gyönyörűségében."
Mrs. Burgess!
Kicsoda ez a "rendőröm"?
Fogalmam sincs.
Talán egy másik részletből felismeri.
Ez egy későbbi időpontból származik.
"Délutánonként találkozgatunk, ha el tud szabadulni. Vagy esténként.
De nem felejtette el a tanítónőt. Tegnap őt is elhozta a múzeumba.
A lány ösztönösen féltékeny.
Megállás nélkül fogdosta Tom vállát.
Nem is tudta, hogy én a kezemet
ugyanazon a vállon nyugtattam előző éjjel,
amikor a rendőrömmel..."
Inkább nem folytatom, mert a következő rész egészen obszcén.
Mrs. Burgess, maga tanítónő, igaz?
-Igen. -És mi a férje foglalkozása?
Mrs. Burgess!
Rendőr.
Hangosabban, kérem!
Rendőr.
Majd találkozunk.
Mrs. Burgess!
Jó napot!
Láttad Nigelt és a barátját?
Pár utcányira laknak innen.
Mi a baj?
Semmi. Minden oké.
Jár hozzám egy pszichiáter...
aki kegyesen felajánlotta, hogy segít megváltozni.
Hát nem kedves tőle?
Mi történt az arcoddal?
Ez egy börtön, Marion.
Az új otthonom.
Két évig leszek idebent.
Milyen az étel?
Az ég szerelmére, ne az ételről beszéljünk! Mesélj Tomról!
Hogy van?
Talált munkát.
Én megtartottam a tanítónői állást.
Úgyhogy boldogulunk.
Nem kérnéd meg, hogy jöjjön be hozzám? Muszáj látnom.
-Nem lehet... -Kérlek, Marion! Muszáj látnom.
Ne érjenek egymáshoz!
Majd megkérem.
De biztos tudod, hogy nem jöhet ide.
Sajnálom.
Biztos örülsz, hogy így alakult.
Mi a fenének örülnék?
Győztél.
Patrick!
Senki se győzött.
Kár érte.
Már nem sok hasznát veszem.
Voltam Patricknél.
Rólad kérdezgetett.
Miért kellett bemenned?
Mindenki más magára hagyta.
Tom, valamit tudnom kell.
Te... szereted Patricket?
-Az ég szerelmére... -Ez fontos.
Szereted őt?
Téged szeretlek.
Nem veszíthetlek el.
Többé a nevét se említsük meg!
Mi az?
Beszélnünk kell.
-Elmész? -Tom, kérlek!
Próbáltam segíteni Patricknek,
de folyton ellenszegül.
-Te meg állandóan dühös vagy. -Mi az ördögöt...
Hadd mondjam végig!
Azt hiszem, azért hoztam ide Patricket, mert magányos voltam.
Hogy érted? Én folyton itt vagyok.
Sose vagy itt. Sose voltál az enyém. Mármint teljesen.
Ő még mindig része az életednek. A mi életünknek.
Elég ebből az ostobaságból!
Ülj le! Főzök egy teát. Azt mondod, sose beszélgetünk?
-Hát beszélgessünk! -Elmegyek.
-Tessék? -Nem maradhatok itt. Belehalok.
Visszahoztad őt az életünkbe. Felkavartál mindent.
Most meg fogod magad, és lelépsz? Velem mi lesz?
Most az egyszer gondoskodhatnál magadról.
Megint ezzel jössz! Hogy tönkretettem az életed.
Nem, tévedsz.
De hazudtál nekem.
Attól kezdve, hogy megismerkedtünk. Végig hazudtál. Szeretted Patricket.
-És még mindig szereted. -Elég!
Fejezd be!
Egész mostanáig furdalt a lelkiismeret, hogy miattam nem lehettek együtt.
De abba nem gondoltam bele, hogy én miről maradtam le.
Nem hallgatom ezt tovább.
Én dobtam fel Patricket a múzeumnál.
Én voltam.
Amikor Velencében voltatok, úgy éreztem, elárultál.
Aztán megkaptam a képeslapodat.
Olyan volt, mintha gúnyolódnál rajtam.
Borzasztóan megalázó volt.
Aztán eszembe jutott,
hogy tehetek valamit, amivel visszakaplak, és megmentem a házasságunkat.
Küldtem egy névtelen levelet Patrick felettesének.
Az illető neve Patrick Hazelwood.
Azt írtam, első kézből tudom, hogy Patrick homoszexuális.
Gondoltam, a felettese nem akarja, hogy a múzeum látogatói
egy ilyen emberrel érintkezzenek, pláne a gyerekek.
Már másnapra megbántam, és azóta is együtt kell élnem ezzel a tudattal.
Próbáltam jóvátenni azzal, hogy kiálltam mellette a tárgyaláson,
de tudod, mi történt.
Úgy éreztem, egyetlen dolgot tehetek,
és az az, hogy átsegítelek ezen a nehéz helyzeten.
Azt gondoltam: "Most az enyém lesz.
"Egészen az enyém."
De sose volt így.
Tönkretetted őt.
Egymást tettük tönkre.
Nem kellett volna hazudnom.
Nem volt helyes.
De nem tudtam elmondani neked.
Elhagytál volna...
és veled akartam lenni.
De vele is akartam lenni...
Ott van a pulton Nigel száma.
Meg a patikáé is.
-Ezt nem gondolhatod komolyan. -Nem tesszük egymást boldoggá.
-Dehogynem. -Nem, Tom.
Neked ott van a tenger, az úszás.
Én nem is szeretem Peacehavent.
Amikor elképzeltem a nyugdíjas éveimet, múzeumokat láttam, színházat,
kellemes hétvégéket, ilyesmiket.
Mit akarsz tőlem? Könyörögjek, hogy maradj itt?
-Jó. Könyörgök! -Patrick nagyon ramaty állapotban van.
Szerintem még nincs minden veszve, de én most már mosom kezeimet.
Berakhatod egy otthonba, de remélem, nem fogod.
Remélem, itt tartod és szereted őt. Erre van szüksége. És neked is.
-Mennem kell. -De...
-Egy ideig a húgomnál leszek... -Kérlek, ne menj el!
Én nem...
Nem tudok egyedül élni.
Tom, nem vagy egyedül.
A feliratot fordította: Gáspár Bence
Kreatívfelelős Ágnes Csonka