Polițistul meu
Se ia un pupic dulce, dat pe furiș
Se adaugă o noapte de amor în ascunziș
O fată și-un băiat
Când e fiere, când păcat
Asta e plămada amintirilor
Se adaugă apoi o nuntă-mpărătească
Căsuța celor doi, cu flori în glastră
Trei prunci apoi, să dea savoare
TRANSPORT PACIENȚI
Se amestecă cu grijă zi de zi Aroma să nu-nceapă a lâncezi
Asemenea vise vieții vor da culoare
Cu a Celui de Sus binecuvântare
Se servește generos, fără ezitare
Un bărbat, o femeie, o dragoste
SERVICIUL DE AMBULANȚĂ SUSSEX
- Vă ajut? - Lăsați-ne pe noi, vă rog.
Am înțeles.
Asta e plămada amintirilor
Gata, dle Hazelwood.
Ați ajuns într-un loc tare frumos, știți?
Are și vedere la mare.
Sunteți asistentă?
Profesoară.
Am fost.
Sunt la pensie.
Pamela va veni zilnic pentru baie și recuperare.
De două ori pe săptămână, voi trece să-i văd fișa și să-i ajustez medicația.
Dvs. răspundeți de alimentație și de orice altceva ar putea apărea.
- Am înțeles. - Poate mânca singur.
Deși uneori se cam murdărește. Vedeți să nu se înece din cauza disfagiei!
Dificultăți la înghițire. Trebuie să-i tai mâncarea în bucăți mici sau să i-o pasez.
Și să am grijă să bea o cantitate suficientă de apă.
M-am informat.
Meritați o bulină roșie. Iată obiectele personale ale dlui Hazelwood.
Au ajuns la spital după ce a vândut casa.
Mai e altceva ce ar trebui să știu?
Fără țigări. Va încerca să vă convingă să îi dați.
Nu ținem în casă.
Bun.
Hai, Bobby!
Ce înseamnă asta?
Credeam că va sta în camera de oaspeți.
Nu e prizonier.
E casa mea, nu?
Dumnezeule, cât crezi că mai suport?
Există instituții pentru invalizi.
Ai fost vreodată într-una?
În plus, ai fost de acord.
Ai stat cu gura pe mine până am cedat.
Așa mi s-a părut corect.
Nu te amăgi! Știi bine de ce l-ai adus aici.
De ce?
Ca să-l pedepsești.
Mă faci să râd.
Dar tu, că-l slugărești? Asta nu-i de râs?
31 IULIE 1957
Uite o știre interesantă la rubrica despre artă!
O tânără a fost nominalizată la premiul Turner
cu o lucrare intitulată „Patul meu”.
Asta și reprezintă.
Și încă unul nefăcut.
Se pare că toată lumea vorbește despre ea.
Mi-ar plăcea să o văd.
Tu m-ai învățat să privesc arta.
Mai ții minte?
Țigară.
Nu...
Nu înțeleg.
Țigară.
Vrei să fumezi.
Nigel zice că nu ai voie.
Ai avut un AVC.
Ai putea avea încă unul.
Patrick, nici în ruptul capului nu-ți pot da voie să...
Ieși!
Să ies?
Bine.
Nesimțitul!
Oglindă
Oglinjoară
E ea cea mai frumoasă
Din țară?
Spune-mi
Spune-mi, oglindă
Oglinjoară
Ai zis că întrebi.
- A fost ideea ta. - E fratele tău.
- Nu mi-aș face mari speranțe cu Tom. - Nici nu-mi fac.
Îi plac tipele stridente, cu pieptul generos.
Ce ziceți, doamnelor? Ne udăm puțin azi?
Marion nu știe să înoate.
Ba știu, doar că nu mă prea pricep.
I-ar plăcea să ia lecții, Tom, dar e prea timidă să întrebe.
Sylvie!
Ce-ai zice să-ți dau ție o lecție?
- Nu! - Hai!
- Mari figuri, nu? - Da.
Mai să nu te recunosc.
A trecut ceva vreme de când ai fost pe la noi.
- Am fost la liceul pedagogic. - Mi-a zis Sylvie.
- Iar tu ai fost încartiruit... - În nord.
Mă bucur că am terminat cu asta.
Acum sunt polițist.
Am auzit. Cred că-ți aduce multe satisfacții.
Nu se poate să-ți fie frică de apă toată viața.
E prea frig.
Ai putea să începi la piscină, dacă vrei.
De acord.
Bombonica mea
Dulce ca o acadea
Jură-mi
Că vei fi a mea
E rece.
Bun. Când îți spun eu...
vreau să împingi din picioare.
Întinde brațele!
Și... dă din picioare!
Start!
Îmi pare nespus de rău!
Așa.
Asta e. Ai priceput!
Mersi pentru lecții.
Te-ai descurcat binișor. Ar trebui să continui.
Cred că o să mă duc acasă.
- Mă gândeam... - Da?
Profesoară fiind, cred că ești un șoarece de bibliotecă.
Nu știu dacă să o iau ca pe un compliment.
Dar bănuiesc că ai dreptate.
Scuze, n-am vrut să sune...
Nu prea le am cu cititul.
Dar cred că toți ar trebui să încerce să se perfecționeze.
De acord cu tine.
Crezi că mi-ai putea recomanda niște cărți?
Drept răsplată, ți-aș putea da mai multe lecții de înot.
Da, mi-ar face plăcere...
să-ți recomand cărți.
Super!
Dar arta?
Vrei să spui cărți despre artă?
N-am dat mare importanță artei până acum.
Acum cred că m-aș putea alege cu ceva din ea.
E un început.
Te-ai gândit la vreun artist anume?
Există vreun pictor pe nume Turner?
Te referi la J.M.W. Turner. Da.
Iubito
Ce zici de-un bărbat ca mine?
Te descurci de minune.
- Încă o lungime de bazin? - Da.
Iubito
Ce zici de-un bărbat ca mine?
Am putea fi atât de fericiți împreună
Pururea să am grijă de tine
MĂSURAȚI-VĂ FORȚA
STAND DE TIR
Da, iubito
Pisica aceea, vă rog.
Poftim, dle.
Sunt câștigător!
Vă mulțumesc.
Nu!
Astăzi nu. Hai!
Bravo!
Bună, Bobby.
Ce naiba crezi că faci?
Dă-mi aia!
Patrick! Încetează!
Poți să dai foc la casă.
- Ce? - Unde e Tom?
Unde e Tom?
Îl plimbă pe Bobby.
Nu.
Atunci, înoată.
- Nu! - Nu vrea să te vadă!
Nici de camera ta nu vrea să se apropie.
Nu cred că mă va ierta vreodată că te-am adus aici.
La muzeu?
Sigur l-ai mai vizitat.
Da.
Dar ai participat vreodată la un tur privat,
în care ghid să-ți fie directorul Galeriei de Artă Occidentală?
Nu. Cum ai...
A fost martor la un accident când eram în tură.
MUZEUL ȘI GALERIILE DE ARTĂ BRIGHTON
Nimic grav. Am intrat în vorbă și m-a invitat la un tur privat.
M-am gândit că ție o să-ți placă mai mult decât mie.
Observați lumina care lovește coama valurilor ce se sparg.
Ai impresia că te-ar putea strivi sau te-ar putea trage în adâncuri.
Blake caută să tulbure și simțurile, și spiritul.
E-atâta pasiune în lucrările lui!
Nu trebuie decât s-o lași să pună stăpânire pe tine.
Iată una dintre picturile mele preferate!
Învierea lui Lazăr, de Jan Lievens. A fost contemporan cu Rembrandt.
Uimitor!
Într-adevăr.
Mulțumim foarte mult.
A fost minunat.
Nu știu dacă sunteți liberi vineri. Am bilete la un recital.
- Aș dori să vă invit. - N-am fost niciodată la un recital.
Dar Marion decide.
Bineînțeles.
Bun, ne vedem atunci. La ora 19.00.
Mulțumim.
Drăguț din partea lui să ne invite.
- Păcat că vom rata vizita la bibliotecă. - Nu vrei să mergi?
- Pot să-i spun. - Nu. N-aș vrea să-i rănesc sentimentele.
Nu cred că are mulți prieteni de vârsta lui dacă ne-a invitat pe noi.
Cred că te place.
Nu fi caraghios!
- Ador vinul ăsta. Mi-amintește de Roma. - Ai călătorit mult?
Muzeul mă trimite în Italia să aduc exponate noi.
Mereu încerc să-mi rezerv câteva zile pentru o aventură pe cont propriu.
Dar tu?
N-am avut ocazia. Nu știu când voi putea merge.
Dar trebuie să visezi. Ca să se întâmple, trebuie să visezi un lucru mai întâi.
Visează, Marion! Haide!
Cred că mi-ar plăcea să vizitez Veneția.
Ești o romantică.
Nu știu.
Îmi imaginez Veneția ca de pe altă lume.
Aici ai nimerit-o.
Mie unuia mi-ar plăcea să văd Mama Rusie.
Acolo se desfășoară romanul meu preferat, Anna Karenina.
- Nu l-am citit. - E musai!
Cea mai tragică poveste de iubire din literatură.
Și cea mai veridică,
pentru că toate poveștile de iubire sunt tragice, nu?
Sper să nu fie așa.
Hai să toastăm!
- În sănătatea lui Marion! - Nu, a tuturor.
În sănătatea tuturor!
- În sănătatea tuturor! - Noroc!
O să mă fac pulbere
Când se aprind felinarele în Londra
O să mă fac pulbere...
... cum n-am mai fost nicicând...
O să mă găsiți întins pe jos
Cu un zâmbet mărinimos
O să mă fac atât de pulbere Încât vor crede că-s nisipos
Orașul va rămâne treaz...
... când se aprind felinarele în Londra
Vom fi cu toții praf și pulbere Gâtlejuri fără fund
Iar până să cadă cortina
Vor fi chemat limuzina
Cheflii acasă să-i petreacă
Pamela nu poate veni. O să te spăl eu.
De-abia vineri mai vine. Ai nevoie să fii spălat.
Te rog să mă crezi. Nu mă încântă mai mult decât te încântă pe tine.
Dacă ești cuminte, primești una din astea la final.
Un acoperiș frumos, în formă de dom,
tipic pentru arhitectura indiană.
Inspiră liniște, nu?
A fost construit în memoria
numeroșilor soldați indieni din Primul Război Mondial.
Este construit integral din marmură italiană.
Adusă din Sicilia.
Te superi dacă fumez și eu?
Nu.
Am fost la operă.
Verdi. A fost minunat.
Tot Patrick v-a invitat și acum?
A auzit că am visat mereu să merg la operă,
așa că a insistat.
Ce e?
De când vă cunoașteți, tu și Tom?
Din vară.
Și ți-a făcut avansuri?
Tom e un domn. Ce vrei să insinuezi?
Nu știu...
Voi trei petreceți cam mult timp împreună.
Tom nu e gelos?
De ce ar fi?
Tu și Patrick ăsta păreți mult mai potriviți.
Aveți atâtea interese comune!
Ești sigură că vrei să fii cu Tom?
Recunosc că Patrick e chipeș.
- Dar... - Dar?
Când sunt cu Tom,
nu-mi pasă de educație, gramatică sau maniere.
Nu-mi pasă dacă râgâie după ce bea bere sau dacă adoarme la operă,
ceea ce a și făcut, iar Patrick s-a supărat foc.
Cu toate astea...
e perfect.
E Tom.
Ți-am răspuns la întrebare?
Din spusele tale e clar că te-ai îndrăgostit.
Și Tom?
Te vei bucura să afli
că ne vedem la sfârșitul ăsta de săptămână. Doar noi doi.
A fost ideea ta?
A lui.
Mai vrei un pahar?
De-abia am băut din ăsta.
Așa e.
Cum se simte Sylvie?
La fel.
Ai pățit ceva?
Hai să mergem! Nu putem vorbi aici.
Afară!
Ce naiba te-a apucat?
Cum adică?
De ce nu putem bea și noi un pahar ca un cuplu normal? Sau să dansăm?
Vreau să te duc undeva.
Bine?
Vrei ceva de băut?
Ce preferi?
Whisky?
Coniac?
Rachiu?
- Ăsta e apartamentul lui Patrick? - Da.
E la Londra. Mi-a dat un set de chei, să pot veni aici când e plecat.
Ce ziceai că vrei?
Whisky, te rog.
- Noroc! - Noroc!
Tu ești în tablou?
E reușit, nu?
Patrick zice că oamenii obișnuiți sunt cei mai fotogenici.
- Ai pozat pentru tabloul ăsta? - Așa l-am cunoscut pe Patrick.
Ți-am povestit.
Nu. Ai zis că venise să raporteze un accident.
N-am terminat turul. Hai!
Voiam să-ți facă plăcere.
E plăcut.
Voiam să-ți spun...
De fapt, să te întreb ceva.
Ceva greu de spus.
Încearcă!
Vreau să fii soția mea.
- Nu mă pricep la așa ceva. - Nici nu eram sigură că te...
N-am încercat să fac vreun pas pentru că îmi era frică.
De mine?
De perspectiva maturizării.
Căsătoria e un pas mare pentru un bărbat.
Iar tu păreai așa de îndrăgostită de Patrick, încât...
Nu e adevărat, Tom. Deloc.
Doar că... nu credeam că te interesez. Atâta tot.
Suntem doi oameni derutați, nu?
Așa se pare.
Te mai gândești?
Norocosule!
Sunt pe val.
E timpul să-i dau pastilele.
A vorbit astăzi.
- Vrei să știi ce a spus? - Nu neapărat.
„Unde e Tom?”
Asta a întrebat.
Pentru numele lui Dumnezeu! Ce vrei de la mine?
N-ai fost să-l vezi o dată de când e aici.
Nici n-am de gând.
- Dacă te supără așa de tare, fă-i vânt! - Nu vorbești serios.
- Ba da! Am spus asta de la început. - Îi suntem datori după cele întâmplate.
Nu începe! Am pus lucrurile la punct demult.
Ba nu. Pur și simplu n-am mai vorbit despre ele.
Nu vreau să mai aud o vorbă. Mai jucăm sau nu?
Cum am ajuns aici?
- Drăcia dracului! - Se presupune că sunt măritată,
cu toate lucrurile bune pe care le presupune. Uită-te la mine!
Unde e pasiunea?
Totul era bine până l-ai adus aici.
Nimic nu mai e bine de ceva vreme.
Dacă nu încercăm să găsim o soluție sau cel puțin să... Unde pleci?
- La cârciumă, unde e liniște. - Și eu ce să fac?
Eu unde găsesc puțină liniște?
- Trimite-l de aici! - Nu!
Vrei să scapi de el? Trimite-l tu!
29 iulie 1957.
Da?
A avut loc un accident. O bătrână pe bicicletă. Puteți veni imediat?
Nu mi-am imaginat niciodată că va trebui să găsesc un polițist.
Ce naiba?
N-a vrut să vă aștepte. A zis că urăște curcanii.
Nu e prima dată când aud asta.
N-a fost cine știe ce accident, nu?
Îmi pare nespus de rău că v-am deranjat.
Nu e niciun deranj, dle. Ați procedat corect.
În plus, nu știi niciodată cum se termină astfel de incidente.
Mulțumesc, dle...
- Hazelwood. - Agent Burgess.
Permiteți-mi să vă dau cartea mea de vizită.
N-am prea avut îngăduință pentru băieții noștri în albastru.
Mereu le-am detestat metodele brutale,
felul în care te măsoară de sus până jos,
dezgustul pe care nu și-l ascund.
Băiatul ăsta era însă diferit.
Chipul i s-a luminat la vederea profesiei.
Lucrați într-un muzeu?
Mi-a zis că nu a fost niciodată în cea mai aleasă instituție din Brighton,
nici măcar cu școala.
Am avut pojar.
L-am invitat să-i arăt muzeul.
Părea interesat.
N-am reușit să mi-l scot din minte.
E adevărat că e chipeș.
Dar mai e ceva.
Inocență combinată cu o anumită curiozitate.
Mi-ar plăcea să-l desenez,
dar mă întreb dacă nu ar înțelege greșit.
Aproape uitasem că mai există oameni inocenți.
Dle Hazelwood!
Vă caută un agent de poliție.
Spune-i să aștepte.
E destul de chipeș pentru un polițist.
Și l-am zărit.
L-am recunoscut chiar și de la spate.
Capul lui frumos.
Conturul inconfundabil al umărului.
Un tablou reușit.
De fapt, e o capodoperă.
Vezi?
Până la urmă, se pare că am simț artistic.
Simțul artistic e o măsură a sentimentelor pe care ți le transmite.
Deci ce sentiment îți transmite?
Simt valurile.
Vreau să spun, forța lor.
Ca și cum ai înota în talazuri.
Palpitant.
Și înspăimântător.
Așa e.
Să nu le spui băieților de la secție că mi-e frică de un tablou.
Știi, și eu sunt artist amator.
Pictezi?
Majoritatea sunt schițe în creion.
Studii de oameni obișnuiți din Brighton:
vatmani, barmani, genul acesta.
- Tu ai fi un subiect ideal. - Eu?
- Nu mi s-a mai cerut să pozez. - Nu-i mare lucru.
Dar nu m-ar deranja să aflu mai multe despre pictură.
Despre artă, în general.
E de admirat.
Da? De ce?
Pentru că toți ar trebui să încerce să se perfecționeze.
Am ajuns.
Bună seara, Patrick.
Rudy!
El e Tom, vărul meu.
Îmi pare bine.
Asemenea.
Văr?
Voiai să spun că ești un polițist
care a venit să-i fac portretul?
Ar fi vreo problemă?
Frumos apartament.
Mulțumesc.
Mi-am adus uniforma,
în caz că vrei să pozez în ea.
Da. Ar fi minunat.
Bun. Ce-ar fi să te schimbi?
Îți place să fii polițist?
- Da, cred... - Încearcă să nu te miști.
Scuze.
Așa cred.
Ce-ți place la meseria ta?
Face parte din procedură?
Nu te pot desena dacă nu te cunosc.
Am înțeles.
Îmi place să știu că fac ceva pentru public.
Că protejez oamenii.
Atunci ești mult mai demn de laudă decât majoritatea colegilor tăi.
Cum așa?
Pari mult mai...
deschis la minte decât polițiștii pe care i-am întâlnit.
Serios?
Da. Încerc să păstrez distanța față de poliție, pe cât se poate.
N-are de ce să-ți fie frică de un agent de poliție dacă respecți legea.
- Fără îndoială... - Infractorii creează probleme.
Noi trebuie să luăm măsuri împotriva lor. Nu știu dacă e o idee...
Nu ți-am oferit nimic de băut. Vrei să bei ceva?
Dacă ai, bere, te rog.
N-am niciun fel de bere.
Ce zici de ceva mai tare? Eu o să beau niște whisky.
Dar tu, agent Burgess?
Whisky, mersi.
Și spune-mi Tom.
Tom.
Stai pe loc, huliganule!
- Ce-i? Chiar așa de ridicol sunt? - Scuze, dar „huligan”?
Scuze, nu sunt copoi.
Oricum, ție îți stă mult mai bine cu ea.
Iar materialul e aspru.
Ca mine.
Nici gând.
Sunt un model bun?
În ciuda stării tale de agitație...
da.
Whisky-ul a fost de mare ajutor. Nu știu dacă era nevoie de trei.
Probabil că mă crezi un bețivan.
Și agenții de poliție au dreptul să se distreze în timpul liber, nu?
Ai perfectă dreptate.
Chiar o să-mi expui portretul în muzeu?
Sper ca într-o zi...
să pot organiza o expoziție.
Poți să-ți închipui?
Chipul meu într-un muzeu.
Chiar crezi că va fi suficient de reușit?
Cred că va fi...
minunat.
Scuze.
N-ai de ce să-ți ceri scuze.
Nu știu ce se întâmplă.
- Patrick, nu sunt... - Nu mai scoate o vorbă!
Poate-ar trebui să ne oprim.
Ești bine?
- Tom! - N-ai vrea să verifici ușa?
Să te asiguri că nu e nimeni acolo?
Nu e nimeni.
Cum reușești?
Ce anume?
Să duci viața asta.
Înveți să trăiești după cum poți.
Eu nu pot.
E groaznic să fii singur.
Nu știu dacă o să-mi mai văd polițistul vreodată.
Trăim vremuri mizerabile,
când ești nevoit să te furișezi prin întuneric, ca un făptaș,
doar ca să-ți îneci amarul.
Din fericire, există locuri precum Argyle.
Bună, Patrick! Cum te simți în seara asta?
Așa și așa, dră Brown.
Ca și mine.
Whisky, ca de obicei?
Ce bei?
Un martini sec.
Două martini seci, te rog.
Câte unul pentru fiecare.
Stați pe loc!
Stai!
Poponarii naibii!
Ține-l!
- Scursură dezgustătoare... Treci încoace! - Sus!
Ești arestat.
Eram în drum spre...
Încă mai vrei să mă desenezi?
Dacă dorești.
Dacă doresc?
Credeam că tu vrei asta.
Să-mi faci portretul de persoană obișnuită.
Nu asta voiai, nu?
- Ești beat. - M-ai ademenit aici cu un pretext fals.
Știai ce vrei. De asta m-ai invitat aici, nu?
- Răspunde-mi! - Hai, lovește-mă!
- Nu trebuia să mă amesteci în asta. - Tu m-ai atins primul.
Nu trebuia să fac asta. A fost o greșeală.
Așa ți s-a părut?
Te rog...
încetează!
Te-ai gândit vreodată să te căsătorești?
Am avut un iubit.
Michael.
Am fost împreună cinci ani.
Ce s-a întâmplat?
O gașcă de borfași l-a omorât în bătaie.
Fir-ar să fie!
Cum reziști să trăiești singur?
Nu sunt singur, nu?
Trebuie să fim atenți.
După ditamai stacana de rachiu
Sunt trează ca la cutremur
Deși am reputație de chefliu
Nici măcar nu tremur
Bărbații nu sunt ceva nou
Aș zice că m-am descurcat binișor
Însă litra asta de poșircă cadou
M-a năucit ușor, ușor
Sunt sălbatică din nou
Amăgită din nou
O copilă prostuță și scâncită din nou
Vrăjită
Tulburată și derutată
Sunt
N-am putut închide-un ochi
Și nici n-am vrut
Când a venit iubirea și mi-a spus
Să nu dorm
Vrăjită
Tulburată și derutată
Sunt
Mi-am pierdut inima
Și ce-i cu asta
E un bărbat rece
Sunt de acord
E în stare să râdă
Dar îmi place
Deși râde de mine
Ce e? Nu e nimeni cât vezi cu ochii.
Tu îți permiți să încalci regulile,
eu nu.
Pentru un polițist, e un gest cu adevărat romantic.
Ar fi cazul să-ți spun.
Intenționez să mă însor.
Înțeleg.
- Bărbații trebuie să se căsătorească. - Nu toți.
Acum vreo câteva zile m-a chemat sergentul.
Mi-a spus că am rezultate bune.
Apoi mi-a zis: „Te avertizez.
„O parte din celibatari au urcat cu greu în ierarhia acestei direcții.”
Crezi că e corect?
Față de fată, vreau să spun.
- Ce? - Să te însori cu ea pentru...
protecție, cum îi zic eu.
Nu e singurul motiv.
Mi-e dragă.
Și, într-o zi, sper să am copii.
Nu!
Îți iei adio de la mine?
Nu. Nu...
Vrei să încetez?
Nu.
Atunci ce să facem?
Ai fi de acord să mă împarți?
Dacă altfel nu se poate.
Bobby! Aici, băiete!
Hai, Bobby!
Hai, băiete!
- A fost o ceremonie reușită. Perfectă. - Serios?
Iar voi doi alcătuiți cel mai frumos cuplu din câte am văzut.
Patrick i-a cumpărat lui Tom costumul.
Nu cred că-l vom mai vedea purtându-l. Crede că arată caraghios.
- Mă bucur nespus pentru tine. - Mulțumesc.
S-ar părea că am fost recrutat ca să țin un toast.
Unde este frumoasa noastră mireasă?
În sănătatea lui Tom și Marion,
cuplul perfect, civilizat!
Dl și dna Burgess.
Dl și dna Burgess!
Tom, cred că se cade să-ți săruți mireasa.
Ești frumoasă.
Mulțumesc.
Nu vrei să stingem lumina?
Ba da.
Îmi pare rău.
A fost bine?
Da, Tom.
O să mă descurc mai bine data viitoare.
A fost minunat.
Am un cadou pentru tine.
Ce?
Doamne, Tom!
Să fi văzut ce față ai făcut!
Bună. Am sosit, după cum am promis.
- Tom, fii drăguț și ajută-mă! - Patrick?
Am promis să vă gătesc un festin de nuntă fabulos.
- Nu ți-a spus Tom? - Nu.
Sunt sigur că ți-am spus.
Doar în seara asta.
Apoi vă las în pace.
- Chipul tău emană fericire, draga mea. - Asta și simt.
Patrick e un bucătar pe cinste, nu?
- Sunt impresionată. Boeuf bourguignon. - Îți dau rețeta.
Să-l aștepți pe Tom cu masa pusă după o zi de prins infractori.
Nu m-ar deranja.
Nu cred că voi reuși să gătesc ceva atât de sofisticat.
Prostii! Ești o bucătăreasă bună.
Și, cu ajutorul lui Patrick, o să devii o adevărată cunoscătoare.
Da, dar cu atâtea planuri de lecții și ședințe,
de-abia o să ajung acasă până vii tu.
- Nu-mi place cum sună. - Intenționezi să predai în continuare?
Așa sper.
Bravo! De ce să renunți la carieră dacă-ți place ce faci?
Hai să-ți spun eu de ce.
O mamă trebuie să stea acasă, cu copiii.
Suntem în 1958, Tom. Femeile educate, ca Marion, au o carieră.
Dumnezeule! Nu pot să cred ce limitat ești în legătură cu...
Ce știi tu despre asta?
- Eu... - Nu știi nimic despre copii.
Sau cum e să fii părinte. Sau căsătorit.
Așa că încetează să-mi mai spui cum să gândesc.
Încetează să mai fii un...
Îmi cer scuze.
Am reușit să stric seara, nu?
Ne-am aliat împotriva lui.
Ți-am ținut ție partea.
Acum sunt măritată cu Tom.
Lucrurile astea le rezolvăm între noi.
Nu-i nimic.
- Poate n-ar fi rău să plec. - Nu!
- Ți-ai luat lucrurile? - Sunt în mașină.
Mersi încă o dată pentru tot.
Cu plăcere, dragule.
- Salut-o pe Marion! - S-a făcut.
A plecat Patrick.
A zis că te salută.
Știi ceva, dnă Burgess?
Mâine o să-ți pregătesc eu micul dejun.
Ți-ar plăcea?
Marion?
Ce s-a întâmplat?
Știu că e mizerie, dar fac eu curat. Nu trebuie să faci nimic.
Vreau să mergem în dormitor.
Bine.
E frumos, nu crezi?
Patrick!
N-ai mâncat nimic.
Mă îngrijorezi.
Pot să te ajut cu ceva?
Ai prefera să stai într-un azil?
Sunt groaznice, dar dacă nu ești fericit aici...
Vrei să ne întoarcem?
Da.
Bine.
25 mai 1958.
Acum, că s-au căsătorit, simt cum se îndepărtează de mine.
Tom...
Nu strica momentul!
Cum să fac așa ceva?
Întrebându-mă când ne mai vedem.
Știi cât de mult a trecut de când nu ne-am mai văzut? Câte zile?
Ar fi cazul să plec.
Te rog. Mai rămâi câteva minute!
Marion mă așteaptă acasă după muncă.
Încă un minut.
Vrea să facem un copil.
Ai fi un tată minunat.
Am ceva pentru tine.
Un cadou.
VENEȚIA ȘI FRUMUSEȚILE SALE
Ghidul Veneției?
Mă duc acolo luna viitoare, trimis de muzeu.
Ce-ai zice să vii cu mine?
La Veneția?
Doar noi doi.
Fără să stăm cu ochii pe ceas și să ne grăbim.
Fără să ne ascundem.
Fără minciuni.
- Nu ți-ar plăcea? - Sunt însurat.
Și bărbații însurați au dreptul să călătorească.
Unii merg la pescuit cu prietenii.
Un bărbat însurat își duce soția în vacanță înainte să plece cu amicul.
Dar nu e o vacanță.
Muzeul îmi oferă posibilitatea să angajez un asistent,
iar eu îți ofer postul ție.
- Un post adevărat? - Este plătit cu 35 de lire.
- Aproape cât câștig eu într-o lună! - Perfect!
Voi rezerva un apartament într-unul din hotelurile mele preferate.
Ce-i spun lui Marion?
- Nu pot. - Las' pe mine! Îi spun eu.
Să nu o rănești, Patrick!
E cu adevărat o persoană minunată.
Urmați-mă, vă rog!
Ce exprimăm prin cântec, dans...
merge la cinematograf.
Îi vom urmări pe Punch și Judy aici.
E o formă de artă. Te sensibilizează, te inspiră, ca orice tablou din galerie.
Bun. V-a plăcut?
- Da! - Da? Bine.
Dra Stewart vă va da câte o acadea, bine?
La revedere!
A fost o zi minunată.
Copiii s-au simțit bine. E timpul să ne întoarcem la școală.
Intenționez să-l pun pe Tom la muncă.
- Poftim? - Da, muzeograful asistent nu poate merge.
Era cât pe ce să anulez deplasarea, dar a intervenit, salvator, Tom.
- Îmi pare rău... - Călătoria la Veneția.
Tom va fi asistentul meu cât voi alege câteva exponate noi.
Va fi mult de împachetat și transportat la gară. Va face treabă bună.
Am avut grijă să fie plătit cu o sumă consistentă.
Nu ți-a spus?
Ba da.
Mulțumesc că ești atât de înțelegătoare.
Nicio problemă.
Hai, copii!
Marion?
Te duci la Veneția cu Patrick.
Încă nu m-am hotărât.
De ce să nu mă duc?
Patrick e un pervers.
Ridicol!
Toți și-au dat seama, mai puțin tu.
Te înșeli!
Vrei să vezi perverși? Hai la secție și îți arăt eu câțiva!
Se fardează, poartă bijuterii. Te apucă mila.
Și merg într-un fel anume.
- Îi recunoști de la o poștă. - Bine.
Am înțeles.
Are treabă la Veneția. Sunt plătit.
- Încearcă să ne distrugă căsnicia. - Știi ce?
Încep să cred că tu ai o minte bolnavă.
Nu știu ce să fac.
- Trebuie să fac ceva. - Îți spun eu cum facem.
Nu mai vorbim despre asta.
Mă duc în camera cealaltă.
Vreau să te aduni.
O să ne bem ceaiul și vom da totul uitării.
Marion! Vino-ți în fire!
Iubirea aceasta este mistuitoare.
Mi-e milă de oamenii care nu știu cum e să fii atât de îndrăgostit.
Ai fost absentă toată săptămâna.
Ceva nu e în regulă. Ți-ar prinde bine să vorbești.
Tom e plecat.
Plecat?
E... cu Patrick.
Sunt la Veneția, unde procură exponate pentru muzeu.
Patrick e homosexual.
Ai grijă cu astfel de cuvinte.
E la Veneția, cu soțul meu.
Iar Tom?
Cred că are...
tendințe pe care Patrick le încurajează.
Ce fac?
Să faci?
Trebuie să-l ajut. Sunt soția lui.
- Să-l ajuți să... - Să se schimbe.
Trebuie!
Marion, ascultă-mă!
Îmi pare rău să-ți spun asta, dar e cel mai frumos gest pe care-l pot face.
Nu se va schimba.
Și va fi benefic pentru amândoi dacă accepți acest lucru.
Trebuie să renunțe!
- Nu poate. - Încetează!
Se va schimba.
Cu ajutorul meu.
Dar nu e adevărat.
Când mă gândesc la ei împreună, mi se întoarce stomacul pe dos.
E dezgustător. E greșit.
În cazul ăsta, și eu greșesc.
Ce legătură ai tu cu asta?
Dumnezeule! Nu știai?
Dacă ți-ai vedea expresia de pe față!
Ești...
Am pe cineva.
Pe care o iubesc.
La fel cum îl iubești tu pe Tom.
Acum cinci secunde eram cineva pentru tine,
acum sunt cineva cu totul diferit.
Ce s-a schimbat?
Nu e normal.
Și care parte a căsniciei tale e normală?
Inspirați încă o dată!
Dle Hazelwood, vă caută un domn.
Un polițist.
Dle Hazelwood, putem discuta o clipă?
SECȚIA DE POLIȚIE
Pe aici.
Au prins încă unul.
Marion!
Tom?
- Tom? - Patrick a fost arestat!
- Eram la secție când l-au adus. - Ce?
Mi-a ocolit privirea, ca și cum nici nu m-ar cunoaște.
Potolește-te! Spune-mi...
L-a reclamat cineva. Probabil de la muzeu.
- Dumnezeule! - Au prins un prăpădit
care a pretins că a făcut-o cu Patrick în spate la Argyle.
Putem da uitării episodul acesta. Ne putem relua căsnicia de la început.
Nu e vorba despre căsnicia noastră.
Patrick va fi închis, iar eu sunt distrus.
De ce tu?
Dacă știu despre Patrick, ar putea ști despre...
Deci e adevărat?
Tu și Patrick.
Da, e adevărat!
O să mă reclame cineva.
Se va afla totul și sunt terminat.
Atunci toți vor ști ce am...
Îmi pare rău.
Știu că te-am dezamăgit. Am mințit.
Ce mă fac?
- Nu va afla nimeni niciodată. - Cum așa?
Pentru că Patrick nu le va spune.
Nu știi cum lucrează poliția.
Patrick nu ți-ar face asta.
Nu-i nimic.
Vom găsi un avocat pentru Patrick.
Unul bun.
Dacă e nevoie, voi depune mărturie în privința caracterului său.
Îmi pare atât de rău!
Îmi pare rău.
Îmi pare atât de rău!
Dl Hazelwood a fost ghidul elevilor mei cu ocazia vizitării muzeului.
Iar, în timpul vizitei, ați avut vreun motiv să credeți
că dl Hazelwood prezintă vreun pericol pentru elevii dumneavoastră
sau că exercită o influență negativă asupra lor?
Dimpotrivă, copiii l-au adorat.
Considerați că dl Hazelwood este capabil
să execute actele de care este acuzat,
și anume, acte de natură indecentă într-o toaletă publică
și atentat la bunele moravuri?
Nu.
Mulțumesc.
Dnă Burgess.
Îl cunoașteți pe dl Hazelwood și în alt context
decât cel profesional?
Da.
E un prieten.
Prieten apropiat al soțului dvs., nu?
Și eu, și soțul meu îl considerăm prieten.
Însă nu este adevărat că el și soțul dvs. sunt mai mult decât apropiați?
Atât de apropiați, încât au călătorit împreună în Italia.
Patrick era în interes de serviciu.
- Și soțul dvs.? - A fost asistentul lui.
Asistent?
Da.
Aș dori să vă citesc un fragment dintr-unul din jurnalele dlui Hazelwood,
ridicat din apartamentul său în momentul arestării.
Mă tem că unele fragmente sunt destul de necuviincioase.
Iată o pagină datată 31 iulie 1957.
„L-am recunoscut chiar și de la spate.
„Capul lui frumos.
„Conturul inconfundabil al umărului.
„Polițistul meu deborda de viață în fața ochilor mei.”
Dnă Burgess?
Cine este „polițistul meu”?
N-am nicio idee.
Poate că un alt fragment vă va ajuta să vă amintiți.
E de la o dată ulterioară.
„Ne întâlnim după-amiaza, dacă poate scăpa, sau seara.
„Dar n-a uitat-o pe profesoară. Ieri a adus-o la muzeu.
„Ea are un pronunțat instinct de posesiune.
„Îi atingea umerii ori de câte ori putea.
„Dacă ar fi știut că mâinile mele
„fuseseră pe aceiași umeri cu o noapte înainte,
„când eu și polițistul meu...”
Mă voi opri aici, ce urmează e la limita obscenității.
Dnă Burgess, sunteți profesoară, nu?
- Da. - Și care este ocupația soțului dvs.?
Dnă Burgess?
Polițist.
Mai tare, vă rog.
Polițist.
Ne vedem la mașină.
Dnă Burgess!
Bună!
L-ai văzut pe Nigel și pe prietenul său?
Locuiesc la câteva străzi de aici.
Ce s-a întâmplat?
Nimic. Sunt bine.
Merg la un psihiatru...
care s-a oferit din toată inima să mă ajute să mă schimb.
Drăguț din partea lui, nu?
Ce-ai pățit la față?
Sunt într-o închisoare, Marion.
Noua mea casă.
Timp de doi ani.
Cum e mâncarea?
N-am chef să vorbesc despre mâncare! Spune-mi despre Tom!
Cum e?
Și-a găsit un loc de muncă.
Eu mi-am păstrat postul în învățământ.
Ne vom descurca.
N-ai putea să-l rogi să vină? Simt nevoia să-l văd.
- Nu pot... - Te rog, Marion. Trebuie să-l văd.
Fără contact.
O să-l întreb.
Însă îți dai seama că nu poate veni.
Îmi pare rău.
Cred că te bucuri că s-a întâmplat așa.
De ce Dumnezeu m-aș bucura?
Ai câștigat.
Patrick!
Nimeni nu a câștigat.
N-ar fi trebuit să faci asta.
Nu-mi mai servește la nimic, nu?
Am fost la Patrick.
A cerut să te vadă.
De ce te-ai dus?
Toți ceilalți l-au părăsit.
Tom, trebuie să știu ceva.
Îl... iubești pe Patrick?
- Pentru numele lui Dumnezeu... - Nu, e important.
Îl iubești?
Te iubesc pe tine.
Nu pot să te pierd.
Hai să nu-i mai pomenim numele.
Ce faci?
Vreau să vorbim.
- Ieși în oraș? - Tom, te rog.
Am încercat să-l ajut pe Patrick,
dar mi se împotrivește cu orice ocazie.
- Iar tu ești nervos tot timpul. - Ce dracu' încerci să...
Lasă-mă să termin!
Cred că l-am adus pe Patrick aici pentru că mă simțeam foarte singură.
Ce vrei să spui? Eu sunt mereu acasă.
Nu ești niciodată prezent. N-ai fost al meu. Nu în întregime.
A fost mereu prezent în viața ta. În viețile noastre.
Încetează cu prostiile astea!
Ia loc! Pun de un ceai. Ziceai că nu vorbim niciodată?
- Bine. Vom vorbi. - Plec.
- Ce? - Nu pot rămâne aici. Mă va termina.
Tu l-ai readus în viețile noastre. Tu ai agitat din nou apele.
Și acum ai de gând să pleci? Eu ce mă fac?
O să ai, în sfârșit, ocazia să-ți porți singur de grijă.
Iar începi cu „ți-am distrus viața”?
Nu, nu mi-ai distrus-o.
Dar m-ai mințit.
Din prima zi. Și m-ai mințit în continuare. L-ai iubit pe Patrick.
- Și încă îl iubești. - Încetează!
Încetează, te rog.
În toți anii ăștia m-am învinovățit că n-ați fost împreună din cauza mea,
dar nu prea m-am gândit ce am pierdut eu.
Nu, nu te mai ascult.
Eu l-am denunțat pe Patrick conducerii muzeului.
Eu am făcut-o.
M-am simțit atât de trădată când erați la Veneția!
Apoi am primit vederea ta.
Părea că mă iei în râs.
M-am simțit atât de umilită.
Apoi mi-am dat seama
că aveam la îndemână o soluție să te recâștig și să-mi salvez căsnicia.
I-am trimis o scrisoare anonimă superiorului lui Patrick.
Numele său este Patrick Hazelwood.
I-am spus că știam fără niciun dubiu că Patrick este homosexual.
Mi-am imaginat că nu și-ar dori să expună clienții muzeului
unei astfel de persoane, mai ales pe copii.
A doua zi am regretat și a trebuit să trăiesc cu aceste regrete de atunci.
Am încercat să mă revanșez ținându-i partea la proces.
Dar știi ce s-a întâmplat.
Așa că am stabilit că singurul lucru care îmi rămăsese
e să te scot prin mizeria pe care am creat-o.
Mi-am zis: „Acum va fi al meu.
„Va fi doar al meu.”
Dar nu a fost să fie.
L-ai distrus.
Ne-am distrus unul pe celălalt.
Nu trebuia să te amăgesc.
Nu a fost corect.
Dar nu puteam să-ți spun.
M-ai fi părăsit,
iar eu chiar te doream.
Dar îl voiam și pe el, așa că...
Numărul lui Nigel e pe masa din bucătărie.
Și cel de la farmacie.
- Nu cred că vorbești serios. - Nu ne facem fericiți unul pe celălalt.
- Ba da. - Ba nu, Tom.
Ai marea, înotul.
Mie nici măcar nu-mi place în Peacehaven!
Când mă vedeam la pensie, îmi imaginam muzee, teatru,
weekenduri la... nu știu, oriunde.
Ce vrei de la mine? Vrei să te implor?
- Bine, te implor. - Tom, sănătatea lui Patrick slăbește.
Cred că-și poate reveni, însă eu sunt nevoită să mă spăl pe mâini.
Poți să-l trimiți la un azil, deși sper să nu o faci.
Sper că-l vei ține aici și-l vei iubi. De asta are nevoie. Și tu, la fel.
- Iar eu trebuie să plec. - Dar...
- Voi sta la sora mea o vreme... - Te rog, nu pleca.
Nu pot...
Nu pot trăi singur.
Tom, nu ești singur.
Subtitrarea: Cristian Brînză
redactor Aurelia Costache