Брюс, це Пеґґі.
Коли прийдуть результати ДНК-тесту, буде прорив.
Як подумаю про обличчя моїх рідних, аж дух перехоплює.
До речі, брат хоче з тобою зустрітися,
тому ми з ним приїдемо в офіс.
До зустрічі.
Денні, Денні.
-Привіт. -Привіт. Слухай.
Може, я з тобою занадто жорстка. Чуєш?
Моє життя змінюється. Я намагаюся тримати позу кунг-фу вершника…
-Що він робить? -Тихо.
…розумієш? Тримаю рівновагу, готова до бою.
Та, знаєш, все одно хочеться вірити тобі на слово.
-Я змінилася. -Ані руш!
І вірю, що й ти міг.
-Ого. -Тихо. Ану тихіше.
-Я зворушений, Пеґ. -Перестаньте.
Геть звідси, гади!
-Ти що… -Не дивіться!
-Заткнися. -Денні.
Він говорить з колишньою!
-Господи! -Мені треба це обдумати.
-Денні, ти не погана людина… -Чорт!
-Не треба! -Що ти робиш?
Ані руш!
Помовчте, будь ласка.
-Перестаньте! Геть! -Нащо це?
-Ти як, друже? -Я розмовляю.
-По телефону. -Заткніться!
-Чуєте? Він розмовляє. -Чуєш мене?
Я пропадаю?
-Ти там? -Я тут.
-Лежати! Я серйозно. -Я стараюся.
-Дякую, що ти це бачиш. -Лежати!
Можна я передзвоню?
Тихо.
Авжеж. Щось тебе погано чути.
Слухай. Я бачила Ітана.
Він такий гарний…
Не чую, Пеґ. Я передзвоню.
Ти… Я тебе вб'ю! Клянуся!
Чекай!
Чекайте!
Не опирайтеся.
Це не має бути трагедія.
-Будь ласка… -Та бл***.
-…просто віддайте нам гроші. -Ага.
Будь ласка.
КОНОПЛЯНСЬКА ІМПЕРІЯ ПУНКТ ВИДАЧІ
-Я поведу. -Добре.
ТАЄМНИЦІ ПУСТЕЛІ
О боже.
Ану послухай мене.
Я не хочу говорити по телефону, тому не говоритиму.
Тому дуже уважно слухай, що я скажу.
Вогонь!
Стій, стій. Чекай.
Телефон у борошні.
-Чорт, Пеґґі! Без телефонів! -Вибач. Усе добре?
Ота штука.
Ота штука, яку ми шукаємо, але боїмося знайти.
Розумієш мене?
Що-що?
Більша штука, до якої була приєднана менша штука.
Зупинись і подумай.
Вогонь!
-Ні. -Відійдіть.
Матір божа.
Ти там слухаєш?
-Це точно? -Так.
Ще піротехніки.
Але ж з цієї штуки стрілятимуть людиною.
Купер розкаже тобі, що ми побачили,
тільки я спершу накричу на неї.
-Чим ти думав? -Вона була
там, де лежала мала штука й де лежить велика штука.
Як ти смієш брати мою машину? Тобі 15 років.
Тобі не можна сідати за кермо! Ану заходь.
-Пеґґі! -Не зараз, Теммі.
Я подзвонила Бобу.
Нічого не можу вдіяти. Колись я його кохала.
Що, досі тече?
Так. І вони явно різного розміру.
І до хріна боляче.
Сходи на огляд.
І не дзвони тому мішку з лайном.
Повір мені. Він гірший, ніж ти думаєш.
-Я сказала йому, що в тебе діарея. -Що?
Вибач.
Я ревнувала, в мене текла цицька, усе разом навалилося.
Я врятувала твій зад,
коли ти вкрала гроші на ці дефективні цицьки,
і отак ти мені віддячуєш?
Тепер ти в моєму лайняному списку.
Пробач мені.
-Пеґґі, все добре? -Ой-ой.
Що там таке?
Мала, тобі треба до лікаря.
Карлосе! Іди сюди. Відвези Теммі у швидку.
Їдь! Вибач, тут якась хрінь коїться.
Що там таке? У тепер зараз виступ?
Вибач. Кажи.
Добре.
Скажи Пеґґі, що ти бачила, тільки не називай цього. І не кажи де.
Не скажу. Я ж не ідіотка.
Ну, я політала над одним будинком…
Пеґґі, ми бачили труп.
Якого хріна?
Якщо нам можна казати, то це мала сказати я.
-Боже. -Покажи їй. Покажи знімки.
Дивіться. Схоже на труп або частину трупа.
-Можливо… -Це мусить бути труп Дони.
У мене мороз по спині. Значить, це він.
О боже! Він її вбив!
Треба забрати винагороду, а потім подзвонити копам,
щоб забрали Дону, поки її не доїли дикі свині.
Але ж Ґаттчі тоді вб'ють гуру.
Тому в такому порядку.
Винагорода, копи, сховати гуру.
Ти розумна. Ти професіоналка, Пеґ.
Ага. Ну все, бувай.
Чорт.
Привіт, розумнику.
Не бачила тебе позаду цілий квартал.
Профі.
Нік!
Нік! Нік!
Що?
-Вона… -Приїхав.
Чого ти крекчеш? Ніби мавпа Коко, тільки не такий розумний.
До смерті було жаль, коли ти мавпа вмерла.
-Хто? -Коко.
То була мавпа, а найкращий друг у неї був котик.
І вона вміла по буквах сказати «котик».
Мабуть, була геніальна.
То що сталося?
Кицю, можеш піти записати новий урок макіяжу деінде?
-Трахни мене, матросе! -Трахни, матросе.
Не забудь лайкнути й підписатися.
Це в мене не обідня перерва.
А ще стіни тут занадто тонкі.
-І я слухатиму. -Їдь уже.
Трахни мене, матросику.
Одразу скажу як є.
Ти оголосив винагороду за сестру, і я її знайшла.
Але… вона мертва.
Співчуваю.
Це її ніготь.
Тобто, по-перше, ти кажеш мені, що сестра мертва.
А по-друге – що ніякої книжки нема.
Книжку все одно напишу.
Тільки мені треба, щоб ти нічого не приховував.
Де ти взяла цей ніготь?
Вона мертва.
-Чорт. -Ти винний мені штуку.
Це ж наша сестра. Наша сестра!
Це її ніготь.
Де вона?
Скажу, коли дасте винагороду.
Ага, добре.
Покажи нам, де її труп, якщо це правда.
Тоді я дам тобі 70 штук.
Ти ж знаєш, з ким зв'язалася?
Авжеж. Тому й не зверталася в поліцію.
Думаєш, ми просто дамо тобі 70 штук?
Тіна Нігті сказала, що ти трахаєшся з тим довбаним веганом.
Її прізвище не Нігті. То просто вивіска така.
«Тіна. Нігті й мода».
Ну так, я зблизилася з Бобом. Це стратегія.
Моє розслідування привело до Дони. Що ж мені, забути про 70 штук?
Ви їх повернете собі, коли вийде книжка.
Ага. Ну, гроші не тут.
І хіба ти не винна нам за картину, яку вкрала?
Яку картину?
З дівчачого туалету. Довбаний міст у тумані.
Я її бачила. Така прекрасна робота.
Але я її не крала. Як би я вкрала щось отаке?
Ти ж бачив, як я виходила звідси. Куди б я її сховала, в труси?
-Так просто 70 штук я не дам, Сильвіє. -Трахни мене, матросику.
Дай хоч щось, щоб я знала, що ти мене не надуриш.
А решту можеш віддати завтра в людному місці.
Може, в Пайоніртауні.
Рівно о 19:00. Зустрінемося біля критого воза.
-А зараз вистачить п'ять штук. -У мене набереться, може, 600.
Давай.
Але ще додай щось натурою.
Трахни мене, матросику.
О, так. Потряси цицьками.
Моє янголятко.
Усе добре, малий. Більше ніяких збоченців.
О, так. Трахай мене, татку.
Птах забагато чув і бачив. Йому потрібна відпустка.
І все про Дону – табу.
У нього Едіпова травма.
Бідолашний хлопчик.
Та й справжнього сонця він не бачив, сама знаєш відколи.
Був заручником у темній, зацвілій секс-кімнаті.
О так. Як добре.
Мабуть, тому й пір'я повипадало нахер.
Ні, думаю, це від травми.
Стюарт і Даєн заїдуть до Брюса.
Оце вони зіткнуться з реальністю.
Їхня старша сестра скоро стане реальною VIP-персоною.
Ніхріна собі.
Ходімо.
Ану скажи: «Бувай»!
Трахни мене, татку. Трахни.
Ого, клас! Це вона в лізинг узяла?
Не починай. Вона старається.
-Привіт! -Привіт.
Не рухайтеся.
Роблю ментальну фотографію.
О боже. Як гарно!
Це тобі на стіл. Поливай, коли ґрунт сухий.
Яка гарна. Назву її Пем.
Діточки.
Бачить Бог: не можу вас не любити.
Ось платіж за іпотекою.
Можеш оформити її на моє ім'я. Я її викупляю.
Але не знімай готівку до понеділка, може, до четверга – бо свято ж.
Свято в понеділок, як воно впливає наступний четвер?
Впливає. Повір мені.
Ходімо.
Вітаю у «Брюса Гарві й партнерів». Дивіться під ноги. Партнер – це я.
А ще я розкрила глуху справу – такого в цьому бізнесі й не буває.
Я б легко могла стати копом. Але в них така неприємна культура,
а часу, щоб самій її покращувати, в мене нема.
Авжеж. А ще вони чутливо ставляться до правопорушень.
Це Вільям. Наш хлопець-секретарка. А ще він фенікс, як я.
Чого раптом тут фестиваль жіночої музики?
Дружина зраджує його з тьолкою.
У нього є дружина?
Я зараз.
-Господи! -Стріляють!
О боже!
Брюс! Що за херня?
Брюс! Не можна вистрілити чотири рази собі в голову.
Ти точно не вмер!
Охрініти. Я заходжу!
Усе добре. Він просто не в гуморі. Я зараз. Нікуди не йдіть.
-Боже! -Бігом, бігом.
-Боже, що коїться? -Поклади.
Що ти таке робиш?
-Боже. -Опусти пукавку.
Ти довбанувся?
-Ще раз. -Опусти нахрін!
Довбаний ідіот. Дай…
Ти знаєш, що зробив?
Знищив приватну власність.
Ти знищив те, що мало стати миттю спокути в моєму житті.
Там мої брат і сестра.
Ти уявляєш, через що мені довелося пройти,
щоб виманити їхню повагу?
О боже!
У тебе є брат і сестра?
-А в тебе є дружина? -А це, по-твоєму, що?
Вибач. Я не хотіла розпускати руки.
Потримай Пем. Вона тебе заземлить.
Це на знак примирення.
Знаєш, коли мій партнер утік, забравши майже все, що було в компанії,
було важко.
Але втрата Моджо – це страшний сон.
Та яке моджо? Перестань. Ми скоро будемо на самій горі…
Ні-ні. Моджо – це моя дружина.
Це таке ім'я?
Морін Джоан. Я зву її Моджо.
Це вона носить водолазки?
Вона їх любить.
То починаймо святкувати. Ти вільний.
Я не можу змагатися з жінкою, Пеґґі.
Слухай, кохання – галюцинація.
-Зрозумієш це – не опинятимешся тут. -Прошу, йди.
-Сумно, правда? -Ходімо.
Я не можу швидше! О боже!
Це твої брат і сестра?
-О боже. Моя машина! -Господи. От срака.
Бл***!
Вони їдуть. Бл***! О боже!
Дякую, Брюс. Прекрасно!
Тепер треба здихатися цієї ідіотської штуки.
-Протверезій. -Обережно.
А ми знайшли труп.
Скоро посиплеться бабло.
Отримаємо нагороду. Відбиватимемося від клієнтів.
Ану всі послухайте.
Повірте, ніхто нічого не бачив.
Усі в будівлі й досі ховаються під столами.
Коли приїдуть копи, скажете,
що бачили лише жінку, схожу на тягач.
Вона приїхала на срібному мерсі G-класу, на таких лише кінчені їздять.
Важко не побачити.
-Що ти робиш у моєму будинку? -Готую тобі качаторе з курки.
А чому тут твоє борцівське барахло?
Знайшов його в коробці. Дякую, що не викинула.
Не принось сюди своє лайно.
Ти ж знаєш правила.
У будинок заходити не можна.
Знаєш що? Ти не змінився.
Ти не знайшов себе. Це лише балачки.
Яка краса.
Знаєш, я таки змінююся.
Тому ми святкуємо.
Я й справді перетворююсь, і це боляче.
І, знаєш,
кажуть, коли метелик ще на стадії лялечки, він кричить.
Знала таке?
Це не крик.
Це такий шум, щоб віднадити хижаків.
Ну, я чув іншу версію.
Може, варто читати справжні газети.
Я хотів сказати, що це про нас.
Та годі вже. Нема ніяких «нас».
Що ж.
Ти не договорила про Ітана.
До речі, вибач. Я був у магазині, коли ти подзвонила.
Ага.
Йому 21 рік.
Закручує волосся у вузол, має вусики.
Двадцять один рік. Охрініти.
-Здуріти можна. -Знаю.
Як він почувався? На похороні.
Він не приїхав.
Думає, що ненавидить мене, але це не так.
Він мене любить.
-Ні. Він тебе обожнює. -Ні, він обожнює свого батька.
-Та пішов він нахер. -Він мене любить.
Послухай.
Як партнер я виявився ненадійний. Я це знаю.
Але я хочу загладити вину перед тобою.
Я хочу тебе захищати.
Цей потяг уже поїхав.
Я до хріна втомлена.
Повертайся у свій куток.
А що це за синець?
Ударився об перекладину у «своєму кутку».
Це, до речі, додзьо. Визирни з вікна, зверни увагу.
А той трейлер?
Батько Чанкі вирішив продати.
Там зручно спати.
Іди.
Що це значить? Зараз іти?
Так, зараз.
І забери свої довбані нагороди.
Лиши й мені трохи поїсти.
Господи! Прокляття! Боже!
Перестань.
Я ж казала про свої проблеми.
Просто цікаво, чи ти кричиш таким самим голосом, яким хропиш.
Добре. Це ви.
Знаєш, курка довго стояла на столі.
Ще отруїшся.
Ти казала, що гроші надійдуть через два дні.
Сьогодні другий день.
Лише почався. І я казала, що може бути й три дні.
Можна я перевірю, чи в неї справді гемофілія?
Або вона може просто сказати нам, що бреше.
Ну все, заспокойтеся.
Можливо, про це я й збрехала.
Я сказала правду!
Не бачу грошей.
Я все обшукав у цій дірі.
І не бачу, де ти візьмеш гроші, які я втратив.
Чому це моя проблема?
Це ж не я продала тобі охрінезно досконалу підробку.
Вона стала твоєю, коли ти прикинулася, що маєш покупця.
Але я не прикидалася. У нас із Бобом завтра зустріч з ним.
Ще й як прикидалася,
тому що Боб уже змився.
Ні.
-Коли? -Це ти мені скажи.
Не стримуйся, доню. Тільки побережи зап'ястя.
Твій бандаж у машині.
-Так, тату. -Мамину спальню не чіпай!
Тут живе твоя мама? І де її спальня?
Мамусю!
Сука! Чому б просто не поговорити?
Ну все.
Розваги скінчилися.
Відчепися від неї.
Твої гроші в мене.
Я тобі щось скажу.
Сьогодні ми обчистимо твій будинок.
Прикраси, золоті зуби, екзотичні тварини, мідні труби – все.
А потім я відвезу тебе до свого друга в Тусон,
і він розбере на запчастини тебе.
На твоїх органах він заробить десять, може, двадцять штук,
але він робить це не заради грошей.
Він просто любить цю роботу.
Ну, або хай він забирає мою токсичну печінку,
або ти можеш прямо зараз забрати свої гроші.
Добре.
То де ж ці довбані гроші?
Усі ми робимо помилки.
То що в нас?
Тут сотня й ще п'ятдесят. Ні, сотня…
Ні-ні. Насправді в нас… Тут сотня з чвертю.
Добре, підрахуємо.
Сотня з чвертю. Якщо спитають, то 150.
Правильно? Отак.
Пеґ, якого хріна?
-Хочеш захищати мене, то захищай! -Господи боже.
-Господи. Ну, дивись. Ось вони. -Пеґ, у тебе кров.
-Що коїться? -Якщо до завтра не почекаєте. Боже.
-Хто це такі? -Це мій колишній і його друга половина.
-Неправда. Неправда. -А ти що за хер?
Ви індіанці?
-Що він каже? -Не знаю. Я його ніколи не розуміла.
Його тут узагалі не має бути.
Хвилинку.
Ти мене питаєш, бо в мене шкіра темнувата?
-Та я просто спитав. -Кістлявий гівнюк!
-О боже. Це було необов'язково. -Сука!
Вона мене штрикнула! Штрикнула!
Бл***. О боже!
Скільки тут?
-Не кажи їй. -Сто з чвертю.
Що?
Ти казала 250!
Ну, це половина. Правильно? Половина.
Так. А друга половина буде завтра.
-Беріть. Беріть і йдіть. -Ну? У нас проблеми з готівкою.
-Завтра? -Так.
Ну, вже настало завтра, але так.
І не треба везти мене в Тусон.
Якщо відвезете, вам ніхто не заплатить.
Так.
-А я не згодна. Ти нам уже брехала. -Ні.
Твоя правда.
А якщо я запропоную щось натурою?
Що то в хріна було?
-Кого ти пограбував? -Пеґ, чекай.
-Їдьмо в лікарню. -Через тебе я матиму неприємності.
Через мене?
Що це в хріна за двоє?
Що? Гуру пропав. Я на гачку.
Пеґ, стій. Треба відвезти тебе в лікарню.
Та я в порядку.
Кашел хоче картини мертвої дружини.
Кашел?
Він повернувся в Штати?
Зроби мені послугу: скажи, коли цей хрін вернеться в країну,
щоб я міг поїхати.
Охрініти.
Живіт. Бл***. Отак.
Ах ти ж сука.
ДЕННІ
НОМЕР НЕВІДОМИЙ
Боже.
Я не поїду в лікарню.
Мамо, привіт.
Ітан? Ти де?
Тато у в'язниці. Його зупинили на митниці.
О ні.
Лети до мене. Я куплю тобі квиток.
Я не полечу.
Я дзвоню, бо він попросив. От і все. Він не прилетить.
Ітане.
У мене все вже набагато краще.
Усе дуже добре.
Мамо, мені ніколи.
Ні, чекай.
Мамо!
Мамо.
Де ти?
Ти мені потрібна.
Що ти робиш у моїй ванній?
Стало цікаво, що ти плануєш робити з будинком.
Я нічого не можу з ним зробити.
Малі продають його, не спитавши мене.
Ти не сердишся?
Усе в тебе буде добре, навіть якщо тобі недобре.
Де ти?
Я не можу сказати.
Та ну.
Опиши, як там.
Це все одно, що пояснювати життя ненародженій дитині.
Ти все знаєш?
Авжеж.
І про мене знаєш?
Знаєш, що я зробила?
Авжеж.
З ким ти розмовляєш?
На вихід.
Ходімо.
Переклад субтитрів: Ольга Сушицька