Akta. Akta! Akta!
Martha, det misstänkta fordonet är på väg österut på Old Woman Road.
Uppfattat.
För helvete.
Typiskt.
Håll händerna synliga.
-Vad är problemet? -Kliv ur bilen, ma'am.
Jag girade till. Jag tappade lite lök.
Kliv ur bilen, tack.
Du får nog säga varför.
Ett fordon som liknar ert var inblandat i en skottlossning.
Vad då för skottlossning?
Vi återvänder just från en trevlig semester på Lake Havasu.
Var god och kliv ur bilen, ma'am.
Jag äter.
-Jag behöver förstärkning. -Uppfattat.
Nej, snälla! Snälla, Gud! Nej, snälla!
Rätt hög volym.
Den jäveln försökte skjuta mig.
Pappa?
Pappa!
Peggy.
Peggy, är du där inne?
Denny.
Var är Peggy?
Hennes bil står utanför, men hon öppnar inte dörren.
-Nia? -Jag heter Carol.
Hon känner mig som Carol.
-Hur i helvete är du här? -Det kvittar. Var är hon?
Jag har lite skit att knyta ihop.
Peggy?
Kan jag få den korta versionen, för guds skull?
-Hennes nycklar är här. -Jag ser ett spöke. Varför är du här?
Jag behövde lite medicinsk vård för ett tag sen.
Peggy ordnade det med en väldigt trevlig läkare,
som även var väldigt snygg, så jag flyttade in hos honom.
-Det där är hans dotter. -Duktig tjej.
Jag fattar fan inte att hon inte sa nåt.
-Stanna. -Vem valde namnet "Carol"?
-Jag måste prata med Peggy, Denny. -Jag också.
-Nej! Hörni, kom igen. -Kom igen, kör!
-Jag är er svåger. Kom igen. -Sluta slingra dig, miffo.
Jag gömde mig inte. Jag mediterade i vinkällaren.
Håll käften!
-Nej. -Så där ja.
Akta mitt revben.
Var var du?
Jag tog två lappar imorse.
-Jag trippar som fan. -Jag trippar som fan.
Det kanske är det bästa sättet att dö på.
Vänta? Kommer vi dö?
De bjuder oss inte på middag, raring.
Fan.
-De tog henne. -Vilka då?
Vi hade en incident med en maj/december-duo igår kväll.
-Varför tror du de tog henne? -För att hennes bil står på uppfarten,
huset är olåst, och hon lämnade sin mobil.
Nej. Andra personer är involverade, Denny. Det kan ha varit gurujäveln.
-Den jävla snubben? -Det kan ha varit familjen Gattchi.
Vänta lite. Vad menar du? Gattchifamiljen från New York?
-Inget av det här är bra. -Vad fan snackar du om?
Det där är guruns bakgård och förmodligen hans fru,
som också råkade vara en Gattchi.
-Hur har du fått det här? -Cooper har en drönare.
-Vart ska du? -Skaffa hjälp.
Cooper, vi ska åka!
Kom igen, Peggy. Var fan är du?
-Får jag köra? -Du vet att du inte får.
-Peggy? Ingen aning. -Abort är mord!
Ursäkta oljudet. Knäppskallarna är helvilda idag.
Peggy? Ja, hon ringde mig igår.
Nej, i måndags. Tidsbegreppet har varit lite förvirrat de senaste dagarna.
-Var du hennes bror? -Nej, hennes make.
Hon har ingen make.
Vänta, vem är det här? Och varför har du hennes mobil?
-Oroa dig inte för det. -Visst, men jag är orolig,
det är inte likt henne att lämna sin mobil.
Vad heter du, stumpan?
Vad heter du, gubbslem?
Åh…
VIDEOSAMTAL – SVARA SOM "PEGGY" VÄNTAR PÅ INSLÄPP…
-Ethan. Var är din pappa? -Han kommer inte.
-Jag trodde du satt i fängelse. -Nej, nej. Jag är ute.
Okej, men pappa sitter inne, så säg till henne att han inte kommer.
-Vänta lite. Sitter din pappa i fängelse? -Ja.
Och hur mår du? Klarar du dig okej?
Superbra, Denny.
Hör på, Ethan, din mor är en bra kvinna.
Jag vet att hon är lite komplicerad, men hon älskar dig väldigt mycket.
Och?
Vad menar du med: "Och?" Ge inte upp om din mor.
Hon saknar dig, det gör…
För helvete.
Judy. Judy, hit. Judy.
Peggy!
Din jävla tjuv.
Ett mord tycks ha begåtts, okej? Men…
Då kanske du kan koppla mig till en annan agent på byrån,
som tar detta på större allvar.
-Svarar nån i sina mobiler? -Jag ringer tillbaka.
När såg du Peggy sist? Har du hört ifrån henne?
-Vem är du? -Vi hittar henne inte.
Vi tror fan att hon kidnappats.
Pang. Ingen täckning.
-Vi vill inte ha täckning. -Jag sa ju att vi inte har nån.
Vad vill du att jag ska göra? Stanna vid vägkanten?
Vad är det för fel? Vill du ha bilder, eller?
Ja, stanna. Vad i helvete?
Varför måste du alltid vara ett sånt as? Sen jag träffade dig,
-har du varit nedlåtande. -Herregud. "Sen jag träffade dig."
-Är du en idiot? -Nej.
För du beter dig som en idiot. Stanna den jävla bilen!
Visst!
Ta det lugnt!
-Jösses. -Och det är en pickup, ditt as.
Tuppluren är över.
-Jag dödade henne inte. -Nej, ni båda gjorde det.
-Damerna först. -Gör det inte.
-Damerna först. -Kom.
Där är din. Och där är din.
-Okej. -Kom igen. Dit bort, nu!
Ta upp spadarna. Börja gräva. Nu.
Vilket jäkla team ni är.
Först har vi "Sylvia" som kommer med Donas nagel,
och säger att hon vet var kroppen finns, så…
Tina Naglar sa att Sylvia hittade den i din säng.
Ni två knullade som galningar i min systers säng.
Och sen dödade ni henne?
Och nu då? Nu vill ni ha betalt för att visa var hennes kropp finns?
Vem är den här Sylvia? La du ett finger i min säng?
Har du lurat mig sen första stunden vi träffades?
Ja, exakt! Okej?
-Och när träffades vi för första gången? -För en vecka sen.
Hör ni? Vi kan inte ha dödat henne tillsammans.
Nej, jag säger ju det, det var en fullkomlig olycka.
Jag fick värmeslag och kom hem tidigt från Burning Man.
Jösses, Bob.
En Matisse hon kopierade såldes för en rejäl slant.
Jag trodde hon skulle bli smickrad.
-Bob, är det du? -"Kära Bob, dra åt helvete?"
Du stal mitt livsverk. Sen sålde du det för en jävla tipi!
Jag förberedde taveldukarna. Det är inget litet bidrag.
Jag sticker, Bob, och jag tänker ringa polisen.
-Polisen? -Ha en fin kväll.
Tror du jag bryr mig om polisen? Det är din familjs partners.
-De kommer döda mig! -Ja.
Dona, det är bara en tavla. Det är en jävla sak!
Jaså? Mitt livsverk är en sak?
Jaså? Okej.
-Här har du en sak. -Dona. Dona, våga inte… Dona!
Du borde verkligen inte ha gjort så.
Varför? Det är bara en sak.
Vet du vad, du hade rätt, Bob.
Allt är dumt. Framförallt du.
-Du med ditt oviktiga tv-jobb… -Sjyst.
…och din slapptaskstaty och all den här skiten.
Det är så jävla dumt.
Ja.
-Vart ska du? -Jag sticker.
-Nej, det gör du inte. -Jo.
-Sluta! Ge hit. -Det ska du inte.
Jag tog tag i hennes arm…
-Ge hit! -…och när hon slet sig fri…
-Gud! -Gud.
-Nej, nej. Dona, nej. -Dona, nej.
-Fan, fan, fan. -Fan, fan, fan. Jösses, fan.
-Jag vill inte höra! -Gräv!
Okej. Hallå. Hallå.
Jag stal den dimmiga jävla bron från er damtoalett.
Jag visste att du snodde den satans tavlan.
Vill ni veta varför?
Den är värd 750 lax, och jag har en köpare. Idag. Kontanter.
-Skitsnack. -Lägg av. För en förfalskning?
Men den kan tas som originalet. Okej?
-Den här snubben köper förfalskningar. -Hon har en snubbe.
Han har miljoner, och ni får inget av det om vi dör.
-Hur många av Donas målningar har du? -Tre…ton. Tretton.
Okej, tretton. Det är typ 10 miljoner.
Du snackar skit, Sylvia.
Vänta, vänta, vänta. Tänk om hon inte gör det?
Okej.
Jag ger dig två timmar. Vad sägs om det? 120 minuter.
-Får du fram såna pengar så snabbt… -Jag fixar det.
-…får ni leva.
Inte leva.
Inte leva!
Vi tänder eld på dem. Nu.
-Jag ska suga upp lite bensin. -Nej! Ingen eld.
Vad menar du med "eld"? Ingen ska sätta eld på nån.
-Lyssnar han nånsin på dig? -Nej.
Nej. Nej, nej. Han lyssnar aldrig på dig.
Du vet? Som före detta familjemedlem kan jag styrka det.
Nick tycker verkligen att han gör allt arbete
och tycker även att Leo saknar impulskontroll
och liksom förstör allt,
du vet, som julfiranden och den här stunden.
Men jag älskar er båda lika mycket. Det borde ni veta.
Jag skulle avstå 100 miljoner för att döda er båda här och nu.
Du. Kom igen. Låt oss vara lite smarta. Låt oss vara smarta.
Dona kanske hade talang,
och vi kan tjäna lite pengar på det, det är allt.
Ditt eget kött och blod.
-Nej, hör på. -Undan!
Dona dog när hon gjorde det hon älskade. Hon skulle önska oss det här.
-Visst. -Okej. Okej, okej.
-Henne först. -Nej, nej! Sluta!
Jag har fått nog av dig!
Trist.
Vart ska du?
Vi ska till Pioneertown. Vi är sena till mötet med Kachel.
Skitsnack. Det finns ingen Kachel. Du bara lurar mig igen.
Ut ur den jävla bilen.
In i den jävla bilen. Kachel är på riktigt.
-Har du verkligen de där målningarna? -Ja.
-Ljug fan inte för mig. -Jag ljuger inte.
Vi behöver båda pengarna, du mer än jag. Vet du varför?
För din bakgård är ett riktigt jävla problem.
-Ja? -Hej, Kachel, det är jag.
Vi är tyvärr lite sena, men vi är på väg. Möt oss i P-town.
Hur sena?
-Typ kl 15. Kan du ge mig lite plats? -Har du mig på satans högtalare?
-Slå av den. -Ser du?
-Slå av den annars lägger jag på. -Jag sa ju det. Ge hit.
Okej, slappna av. Det är jag.
Peggy.
Vi hittade Donas kropp på guruns bakgård.
Hennes kranium är krossat.
Du, gör mig en tjänst. Ta dig dit i ett stycke.
Okej. Vi ses där.
Han kommer dit. Till kl 15. Men han är uppskrämd.
Kom igen.
-Hallå? -Du måste åka till mitt hus
och hämta målningen i hallgarderoben
och ta den till P-town. Jag behöver den till kl 15.
Om du inte gör mig den tjänsten, kanske jag dör.
Peggy, vad handlar det här om? Jag har just handlat matvaror.
Hallå?
Okej, ring polisen du, så ska jag se till…
Nej, jag ringer inte poliser. Det är inte min grej. Ledsen.
Okej, jag fattar. Jag ringer.
Vart ska du, Nia?
-Varför går du igenom min skit? -Jag letade efter gräs.
In i bilen.
Vad… Så du är en bedragare?
Vet min pappa?
In i den jävla bilen.
Jag måste hantera… Jag kör ikapp dig sen.
Var är Tammy?
Hon är i badrummet med ett privat problem.
-Jag mår uselt. -Okej, snälla.
Peggy har försatt oss alla i en mardrömslik situation.
Alla de här människorna är här för att se en pjäs,
eller så är de här för att se nån bli skjuten ur en kanon,
eller så kom de för att se en pjäs och en kanon.
Oavsett vilket, inget av det kommer bli av
-för Peggy har svikit oss. Allihop. -Jag tar illa upp av din skildring.
Okej, visst, poängen är…
Nej, poängen är att Peggy är den som håller de här människorna uppe
liksom det här stället,
och vi ska inte förtala henne idag.
Jag behöver en hjälte.
Vem ska kliva fram?
Vem här ska se till
att de här människorna aldrig glömmer er?
-Okej. 50 dollar. -Jag gör det. Fan.
Tack och lov. Den här kommer passa dig bra.
Du klarar det, Tammy. Bara hoppa upp där.
Det verkar som om du och jag har nåt gemensamt.
Peggy Newman.
Hon kommer behöva hjälp.
Upp med dig.
-Tammy. -Gud.
-Ring en jävla läkare. Fan. -Allvarligt?
Åt du inte antibiotika, Tammy?
-Putta på ryggen. Tuttarna är dåliga. -Fan.
Ena tutten är bra.
En mänsklig kanonkula, här i Pioneertown!
-Vilken folksamling. -Väck ingen uppmärksamhet.
Säger snubben med en pistol i en munkpåse.
Där är hans man.
Okej, det är inte hans man. Det är din man.
Min man är Kachels man, okej?
Målningen är på väg.
-Toppen. -Dianne hämtar den. Var är Kachel?
Kachel?
Han håller på att köpa en "chock och häpnad"-t-shirt.
Du vet att han hatar folksamlingar.
Var är målningen? Okej?
Vi gör det snabbt, gör utbytet och går skilda vägar, okej?
Där är hon. Tack för att du räddar mitt liv.
Här.
-Okej. Jag förstår inte. -Du behöver inte förstå.
Nej, varför skulle jag behöva förstå?
Du ringer och säger att du kommer bli dödad om jag inte hämtar en tavla,
en väldigt otymplig tavla, för övrigt,
och tar med den till ditt skitiga, dammiga deltidsjobb.
Vem behöver förstå sånt? Inte jag. Vet du varför, Peggy? Jag har fått nog.
-Än en gång, har jag fått nog. -Okej, var är pengarna?
Vad?
-De är i bilen. -Det här är bara skitsnack.
Herregud.
Var fan har du varit? Och var är din kostym?
Tagga ner lite, Owen. Dagen har varit lång.
De här människorna kom för att se showen du utlovat…
-Jag har ett vapen. -…så in i kanonen.
Jag vet, mästar'n. Alla har sett den. Den är stor.
-Okej. Då kör vi. -Jag har ju fibromyalgi.
Och vi har viktigare saker att göra.
Ja.
Ja, ja. Nej, nej, självklart. Självklart.
Varför i allsin dar skulle du hålla ditt löfte?
Jag tror inte att jag lovade.
Vadå?
Inbillar jag mig att nån lovade mig Hamilton i öknen?
Var det nån annan
som sålde mig alla övervakningskameror som inte funkar?
Och vem var det, Peggy,
som lät mig stå med en tom kanon mitt på min gata?
Jag löste ett jävla fall. Okej? Jag gjorde nåt. Jag gjorde nåt bra.
Ingen bryr sig. Ingen märker.
Du pratar och pratar och pratar, och du lovar en månen,
men levererar bara en vindruva.
Du är en sån besvikelse, Peggy.
Så, var är bilen?
Han har en pistol.
Här tar resan slut, Bob.
-Vart ska han? -Jag vet inte.
Det är öknen.
Lycka till.
Du är en självisk, självisk kvinna. Du är självisk!
Nu vet jag hur din mor måste ha känt sig.
Tilltala inte min syster så där. Du vet inget om henne.
När vår far lämnade oss och tog vartenda öre vår mor hade,
var det den här damen som försörjde oss alla.
Och hon var bara tonåring.
Du har ingen aning om allt jag har gjort.
Om du visste, skulle du aldrig förlåta mig.
Du är fortfarande varm. Vi åker till sjukhuset, okej?
Nej, nej. Inga fler sjukhus. Jag orkar inte mer.
Hon var kokhet. Hon…
Hon trodde hon skulle till Tyskland.
Min flygbiljett. Jag behöver biljetten. Kan inte du göra nåt?
Jag borde inte ha lämnat henne.
Men jag ville bara bli hög.
Vi ska föra bort henne nu.
Ni stannar hos henne, va? Hon var aldrig ensam.
Jag trodde du gick ett program. Att du går på metadon.
Det gör jag. Men…
Du kan lika väl ge mig den där jävla capen nu.
Tack och lov.
Nej, nej, nej! Peggy! Peggy, vad gör du?
Jag ska bli utskjuten ur en kanon.
För mänskligheten.
Peggy, nej! Gör det inte.
Det är min scen nu, Lester.
Där uppe.
Peggy.
Peggy, det här är din stora stund. Det här lär sätta Pioneertown på kartan.
Okej, Peggy, banka två gånger när du är redo att skjutas upp.
Nu börjar showen!
Kom hitåt, gott folk. Man ser bäst där nere.
Pioneertowns mänskliga kanonkula!
Då kör vi!
-Den mänskliga kanonkulan! -Vad? Nej, nej, nej!
-Tio, nio… -Stoppa det, nej! Peggy, Peggy!
-…åtta… -Nej!
…sju, sex, fem…
…fyra…
…tre…
…två…
…ett!
Undertexter: Victoria Heaps