Downloaded from YTS.MX
‫- NETFLIX מציגה -‬
Official YIFY movies site: YTS.MX
‫מה שמך?‬
‫סדאט יוג'ל.‬
‫מקצוע?‬
‫הייתי סוהר בכלא קוניה במשך 29 שנים.‬
‫מר סדאט, זאת לא חקירה.‬
‫כפי שאתה יודע, המשטרה מטפלת בזה.‬
‫אתה מרואיין בקשר להתנהלות שלך‬
‫כחלק מחקירה שיזם משרד המשפטים.‬
‫אבל החקירה עשויה לגרור העמדה לדין.‬
‫עלולים לשחרר אותך‬ ‫ובכך תאבד את זכותך לפנסיה‬
‫לצד כל הזכויות שקיבלת במהלך שירותך.‬
‫אני יודע.‬
‫בסדר.‬
‫אז בוא נתחיל.‬
‫ביום התקרית, שהתרחשה ב־25 באפריל, 2018,‬
‫האם האסיר מוסה סולאק היה תחת השגחתך?‬
‫כן.‬
‫ספוטיפיי.‬
‫מה?‬
‫ספוטיפיי.‬
‫"ספוטיפיי"?‬
‫"ספוטיפיי", אחי.‬
‫אתה מכיר מקומות שמוכרים דברים יד שנייה?‬
‫טוב. מה לגביהם?‬
‫אז זה…‬
‫אפשר להקשיב למוזיקה ברשת‬ ‫באמצעות האפליקציה הזאת.‬
‫כל בני הנוער מתים עליה.‬
‫היא חינמית?‬ ‫-כן. היא חינמית.‬
‫אבל האינטרנט לא חינמי.‬
‫אל תדאג לזה.‬ ‫אני יכול פשוט להשתמש באפליקציה, נכון?‬
‫איך עושים את זה?‬
‫שיחקת פעם במשחקי וידאו ברשת?‬
‫כן, באינטרנט קפה.‬ ‫-בסדר.‬
‫נכון שאתה לוחץ על אייקון, והמשחק מופעל?‬
‫כן.‬ ‫-זה אותו הדבר.‬
‫אתה לוחץ עליו, והיא מופעלת.‬
‫כמו הצלקות שלי מהתער.‬
‫יש לה שלושה פסים על רקע ירוק.‬
‫זה נראה בדיוק כמוהם.‬
‫בטוח יש לו בחורה מהצד.‬
‫הוא לא חזר הביתה לפני 2:00 בלילה כבר חודש.‬
‫מי? אבא שלך?‬
‫לא, סבא שלי!‬
‫את בכלל מקשיבה? אני מספרת לך משהו.‬
‫המצב מחורבן בבית.‬
‫לפחות יש לך אבא.‬
‫ויש אותי.‬
‫מותק, אפילו הילדים החדשים‬ ‫יודעים שאין לך אבא.‬
‫פשוט תפסיקי.‬
‫לאן את הולכת?‬
‫אני צריכה סיגריה.‬
‫רוצה לבוא?‬
‫לא. פשוט תלכי.‬
‫דרך אגב,‬
‫הוא יחזור בעוד כמה ימים או שבוע לכל היותר.‬
‫מי? אבא שלך?‬
‫לא, סבא שלי!‬
‫מגניב. את יכולה להכיר בינינו.‬
‫אני לא יכולה. איך אוכל?‬ ‫הוא נשאר רק ללילה אחד.‬
‫באמת?‬
‫בסדר.‬
‫אנחנו כמעט שכנות.‬ ‫אני רק רוצה לראות אותו לחמש דקות.‬
‫מה את אומרת?‬
‫בחייך. אל תהיי מטומטמת.‬
‫הוא יגיע רק ללילה אחד.‬
‫אני אמורה להגיד לו‬ ‫שהוא צריך לפגוש את החברות שלי?‬
‫יבוא.‬
‫ביקשת שאבוא, אדוני?‬
‫כן, סדאט.‬
‫יש אסיר שביקש חופשה. מוסה סולאק.‬
‫הוא יבקר בביתו למשך יום אחד‬ ‫בשבוע הבא תחת השגחתך.‬
‫טוב, אדוני, אך ידוע לך שאני רוצה לפרוש.‬ ‫-אני יודע. יהיה בסדר.‬
‫אל תדאג. הוא בחור רגוע. יש לו סיבה מוצדקת.‬
‫אתם תצאו ב־24 לחודש ותבלו שם יום אחד,‬
‫ואז תחזרו ביום למוחרת לפני רדת החשכה.‬
‫אבל הבת שלי חוזרת מאיטליה.‬ ‫-סדאט!‬
‫המצב מסובך גם ככה.‬ ‫בבקשה אל תגרום לעוד צרות.‬
‫בסדר, אדוני. אני מצטער. אני אעשה את זה.‬
‫בהצ'ט ידאג להוצאות שלך.‬
‫ועוד דבר, תחזיר אותו מוקדם יותר אם תוכל.‬
‫כמובן, מר פארוק.‬
‫אם תסלח לי.‬ ‫-לך.‬
‫היי, מותק!‬
‫את אפילו לא אומרת שלום כבר?‬
‫לא ראיתי אותך. אחרת…‬
‫כן?‬
‫אחרת הייתי אומרת שלום.‬
‫באמת?‬
‫אני צריכה ללכת. כבר מאוחר.‬
‫בסדר.‬
‫לכי.‬
‫אני אמצא אותך בכל מקרה.‬
‫היית צעירה מאוד אז.‬
‫כלומר…‬
‫אני מסוגל.‬
‫שלום, יונג'ה. מה שלומך, מותק?‬
‫גדלת כל כך.‬
‫לעזאזל.‬
‫שלום, יונג'ה. כבר התרגלת לבית?‬
‫נולדת כאן, את יודעת.‬
‫אל תדאגי.‬
‫אני אחזור כהרף עין.‬
‫כאילו שאכפת לה אם תחזור או לא.‬
‫שלום, יונג'ה.‬
‫קוראים לי מוסה.‬
‫אני אבא שלך.‬
‫בתיאבון.‬
‫תודה.‬ ‫-תודה.‬
‫הוא אמר לך משהו חשוד?‬
‫אולי משהו שיצביע על כוונותיו?‬
‫לא.‬
‫הוא לא אמר שום דבר חשוד.‬
‫אבל הוא התרגש.‬
‫בגלל הפגישה עם הבת שלו?‬
‫כן.‬
‫הוא לא ראה אותה 14 שנים.‬
‫לכן הוא ביקש חופשה.‬
‫למה לחכות 14 שנים?‬
‫אשתו לא הרשתה להם להיפגש.‬
‫היא סיפרה לה שמוסה מת.‬
‫זאת הסיבה.‬
‫היא מעולם לא הרשתה לה לבקר או לכתוב לו.‬
‫אז למה היא הרשתה את זה עכשיו?‬
‫היא לא.‬
‫היא מתה.‬
‫איך?‬
‫תאונת דרכים.‬
‫אז?‬
‫אז הוריה של האם היו צריכים לקחת אותה.‬
‫אבל הם לא רצו אותה.‬
‫ואז הם העבירו את הילדה לאימא של מוסה.‬
‫לאימא שלו יש אלצהיימר חמור.‬
‫אז…‬
‫זו הסיבה שהוא ביקש חופשה לפתע.‬
‫באמת לא ראית אפילו תמונה שלה אף פעם?‬
‫לא. היא לא שלחה תמונות.‬
‫גם הן גרו באנטליה?‬
‫לא. כשכלאו אותי,‬ ‫היא נסעה לאורפה לגור עם אבא שלה.‬
‫שלחתי מכתבים,‬
‫וגם התקשרתי, אבל…‬
‫אז מה קרה?‬
‫כלום.‬
‫אז איך השגת את התמונה הזו?‬
‫השכנה שלנו, נוריה, שלחה לי אותה.‬
‫שאלוהים יברך אותה.‬
‫אין לנו אף אחד. היא תמיד דאגה לנו.‬
‫היא שלחה לי את התמונה‬ ‫לפני שלושה או ארבעה ימים.‬
‫קודם, היא לא רצתה.‬
‫יש לך ילדים, אדוני?‬
‫כן.‬
‫בת.‬
‫היא בת 25.‬ ‫-זה נחמד. שאלוהים יברך אותה.‬
‫אמן. גם את שלך.‬ ‫-אמן.‬
‫מוסה…‬
‫למה גרושתך המנוחה‬
‫כעסה עליך כל כך? מה קרה?‬
‫אדוני, אנחנו…‬
‫היא נכנסה להיריון. לכן התחתנו.‬
‫הייתי שיכור ו…‬
‫הייתי טיפש.‬
‫תסתכל על הילדה שלך בפעם האחרונה!‬
‫לעזאזל איתך, מוסה!‬
‫הייתי במערכת יחסים אחרת…‬
‫לא הכרנו זה את זה היטב.‬
‫טעויות נעשו.‬
‫המשטרה מודעת למקום הזה?‬
‫כמובן שכן.‬
‫בוא לא נסתובב כאן.‬
‫זה אליף. אני רק…‬ ‫-אדוני.‬
‫רק רגע.‬
‫הלו?‬
‫כן, מותק?‬
‫אני בסדר.‬
‫מה שלומך?‬
‫אני באנטליה, מותק.‬
‫שלחו אותי לכאן ליום אחד.‬
‫אני אחזור עד מחר.‬
‫מה?‬
‫כל ההכנות…‬
‫זה לא בסדר.‬
‫אימא שלך תהיה שבורה.‬
‫מה עוד היא הייתה אומרת בטלפון?‬
‫היא לא רוצה שתתרגזי.‬
‫מה?‬
‫אל תעשי לנו את זה, מותק.‬
‫פשוט לא.‬
‫לא גרמת לנו למספיק סבל כבר?‬
‫יש גבול, אליף!‬
‫תקשיבי… הלו?‬
‫מה קורה?‬ ‫-זה שום דבר.‬
‫בעיות עם הילדה.‬
‫הגענו, אדוני.‬
‫ברוך הבא, מוסה.‬
‫טוב לראות אותך, נוריה.‬
‫מר סדאט.‬
‫ברוך הבא.‬
‫תודה, מותק.‬
‫הוא מבית הכלא.‬
‫הבנתי. ברוך הבא, אדוני.‬
‫ברוך שובך.‬
‫לך תזדיין! תעזוב אותי!‬ ‫-בואי לכאן!‬
‫אני נשבע שאני…‬ ‫-תעזוב אותי!‬
‫פשוט לך להזדיין!‬
‫אני אהיה כאן, מוסה.‬
‫אין מצב, אדוני. השולחן ערוך. תיכנס.‬
‫לא היית צריכה לטרוח.‬
‫בבקשה, אדוני.‬
‫היכנס, אדוני.‬ ‫-בסדר.‬
‫איפה אימא?‬ ‫-היא בפנים.‬
‫אימא!‬
‫אימא יפה שלי!‬
‫חיכית לבן שלך ליד החלון?‬
‫מי זה?‬
‫למה אמרת שאתה הבן שלי?‬
‫זה אני, אימא. זה אני.‬
‫מה אתה עושה בבית שלי?‬
‫מי אלה, מותק?‬
‫זה אני, אימא. זה מוסה.‬ ‫את לא מזהה את הבן שלך?‬
‫מוסה?‬
‫אל תהיה מגוחך.‬
‫הייתה לנו שכנה. קראו לה איקסאן.‬
‫לבעלה קראו רמאזן.‬
‫אתה זוכר את רמאזן?‬
‫כמובן שכן.‬
‫רמאזן היה חולה מאוד.‬
‫מעניין אם הוא החלים.‬
‫הוא בסדר, אימא. אל תדאגי לו.‬
‫באמת?‬
‫כן.‬ ‫-טוב לשמוע.‬
‫הוא אמר, "גברת נבאהט לא צריכה לדאוג לי".‬
‫איך אני יכולה לא לדאוג?‬
‫קדימה. את צריכה לנוח.‬
‫מה?‬ ‫-קדימה, אימא. את עייפה.‬
‫אני עייפה.‬ ‫-בואי נלך.‬
‫תנמנמי קצת.‬ ‫-בסדר.‬
‫מי האנשים האלה?‬
‫תעיפי אותם.‬ ‫-בסדר גמור, גברתי.‬
‫אל תדאגי.‬ ‫-אני צריכה לישון.‬
‫בסדר.‬
‫פשוט תשכבי קצת.‬
‫זאת מחלה קשה מאוד.‬
‫שאלוהים יעזור לה.‬
‫תודה שאמרת את זה, אדוני.‬
‫שב בבקשה, אדוני.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-קדימה.‬
‫נוריה.‬ ‫-כן?‬
‫היא תמיד ככה?‬
‫היא תמיד איננה?‬
‫הרופא אמר שכל דבר יכול לקרות.‬
‫אני מבין.‬
‫אבל אין לה מושג. היא פשוט חיה את חייה.‬
‫אתם בטח רעבים. השולחן ערוך.‬
‫תודה.‬ ‫-קדימה, אדוני.‬
‫בסדר.‬
‫נוריה…‬
‫היא בבית הספר. יש לה בחינה חשובה.‬
‫היא תחזור אחר כך.‬
‫קדימה.‬ ‫-בסדר.‬
‫- גברת איישנור מהבנק -‬
‫למה דעתך הוסחה כל כך‬
‫משיחת הטלפון שקיבלת?‬
‫כלומר…‬
‫פשוט כעסתי כי הבת שלי ביטלה את הביקור שלה.‬
‫זו בטח הסיבה.‬
‫למה היא ביטלה?‬
‫בקצרה,‬
‫היא התחתנה לתוך משפחה עשירה.‬
‫הם מקושרים מאוד, אנשים חשובים.‬
‫הם חיים באיטליה.‬
‫גם הבת שלנו.‬
‫הם ביקרו באיסטנבול במשך שבוע.‬
‫הם התכוונו להישאר איתנו לכמה ימים.‬
‫מן הסתם, עשינו הכנות.‬
‫ואז היו להם עניינים אחרים, ו…‬
‫בסופו של דבר זה לא קרה. הם לא ביקרו.‬
‫בגלל זה כעסתי קצת.‬
‫זה הכול.‬
‫חתן עשיר.‬
‫העובדה שהם עשירים‬ ‫לא אומרת שאני לא ממלא את חובותיי.‬
‫אני תמיד עושה את מה שאני חייב.‬
‫העניין הוא שלא תתקשה כלכלית‬ ‫לארגן את החתונה הזאת.‬
‫ברור.‬
‫זה לא טעים לך?‬
‫זה טעים.‬
‫זה טעים מאוד.‬
‫אני יכולה להביא לך משהו אחר.‬
‫לא. זה מעולה. הכול טעים מאוד.‬
‫בתיאבון.‬ ‫-איבדתי את התיאבון.‬
‫בגלל שיחת הטלפון?‬
‫לא.‬
‫אני אלך לעשן.‬
‫בתיאבון.‬ ‫-תודה, אדוני.‬
‫שלום, מתוקה. ברוכה הבאה. היכנסי.‬
‫היכנסי.‬
‫תיכנסי. אל תעמדי שם סתם.‬
‫שלום, יונג'ה.‬
‫אני מוסה.‬
‫אני יודעת.‬
‫רק רגע.‬
‫הכנתי את זה בשבילך.‬
‫אולי תשימי בה תמונה.‬
‫תודה.‬
‫בואו נאכל. את בטח רעבה.‬
‫אני מורעבת.‬
‫אז קדימה.‬
‫לא, בוס.‬
‫זה נראה ככה, אבל אי אפשר לדעת.‬
‫כמובן.‬
‫אתה מגיע הערב, בוס?‬
‫בסדר, בוס, אבל…‬
‫אתה יודע, הוא היה כאן היום, ו…‬
‫בסדר, בוס.‬ ‫-תשתוק, חתיכת אידיוט.‬
‫טוב. רק אמרתי.‬
‫נתראה הערב.‬
‫נתראה.‬
‫חתיכת מניאק!‬
‫אתה מתקשר כל עשר דקות‬ ‫וכועס אם אני שואל אותך משהו.‬
‫תביא לי קפה.‬ ‫-מייד.‬
‫כשהייתי בצבא,‬
‫היה לי חבר עשיר.‬
‫יום אחד הוא אמר,‬
‫"מוסה, חשבת פעם‬
‫ששתייה מכוס זכוכית תהיה מותרות?"‬
‫צחקנו כל כך הרבה.‬
‫לומדים להעריך דברים במהלך שירות צבאי.‬
‫זה אותו דבר בכלא.‬
‫איך בלימודים?‬
‫בסדר.‬
‫יופי.‬
‫זה…‬
‫את יודעת, זה לא קל‬
‫להיפגש פנים אל פנים.‬
‫אני פשוט…‬
‫את יודעת…‬
‫את תהיי בת 18 בעוד שנתיים.‬
‫חשבתי שכדאי שאפגוש אותך‬ ‫לפני שיהיה מאוחר מדי.‬
‫לא יכולתי למנוע את מה שקרה,‬
‫אבל זה קרה.‬
‫זה בסדר.‬
‫זה לא.‬
‫מה את עושה?‬
‫חכי.‬
‫על מי את מסתכלת?‬ ‫-על אף אחד.‬
‫מי זה?‬ ‫-אף אחד.‬
‫אלה מוסה ויונג'ה.‬
‫מוסה כאן?‬ ‫-כן, הוא כאן.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-הוא במרפסת, גברתי.‬
‫את צריכה לאכול.‬
‫אני אקח אותך אליו אחר כך.‬
‫ומה אמרת, מי עוד?‬
‫יונג'ה.‬
‫הנכדה שלך נמצאת איתו.‬
‫יונג'ה.‬
‫יונג'ה!‬ ‫-טוב, גברתי. בואי פשוט…‬
‫יונג'ה! תינוקת שלי!‬ ‫-תירגעי, גברתי.‬
‫קדימה. מה קרה?‬ ‫-תינוקת שלי!‬
‫זה בסדר.‬
‫תינוקת שלי!‬ ‫-קומי, גברתי. בואי לכאן.‬
‫זה היה יום מתיש. זה בסדר, גברתי. בואי.‬
‫תקשיבי, מתוקה.‬ ‫קשה להישאר בן אדם הגון באזור הזה.‬
‫אז את צריכה להיזהר.‬
‫את צריכה לשמור על עצמך.‬
‫אנחנו נעזוב ברגע שאחזור בכל מקרה.‬
‫אנחנו לא נישאר.‬
‫בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫ברור ששאלתי. אני לא יכול להמשיך לשאול.‬
‫גילנדאם, אני לא יכול להמשיך לשאול כל יום.‬
‫הם יתעצבנו.‬
‫למה? מה הבעיה לשאול‬ ‫על הבונוס הפנסיוני שלך?‬
‫את לא יודעת איך הדברים פועלים.‬
‫קודם צריך לקבל אישור‬ ‫מרואה החשבון וממנהל הכלא.‬
‫אני לא יכול לשאול כל יום.‬
‫הם בטח מדברים מאחורי גבי.‬
‫על מה יש לדבר?‬
‫כדאי שהם ידאגו לעצמם.‬
‫כל אדם לעצמו.‬
‫סדאט.‬
‫כן? מה?‬
‫אתה זוכר את נאפיז? החייט.‬
‫נער השליחויות שלו הגיע הבוקר.‬ ‫הוא אמר שנאפיז רוצה לדבר איתך.‬
‫למה שהוא ישלח אנשים?‬
‫המניאק הזה.‬
‫הוא אמר שאתה לא עונה לו.‬
‫לווית כסף מהמלווה בריבית הזה, סדאט?‬
‫למה שאעשה את זה?‬
‫לא יכולתי לענות לו. אני בתפקיד.‬
‫הוא התקשר רק פעמיים.‬
‫אל תדאגי בקשר לזה. אני אתקשר ואדבר איתו.‬
‫יהיה בסדר.‬
‫אליף התקשרה אלייך, גילנדאם?‬
‫היא לא תתקשר. הם לא באים.‬
‫יש לי סיר על הכיריים.‬
‫בסדר. אני אחזיר את האסיר ואחזור הביתה מחר.‬
‫תתקשרי אם תצטרכי משהו.‬
‫בסדר.‬
‫אין להם זמן.‬
‫הם מטיילים רק כשהבעל נמצא בחופשה.‬
‫אני יכול להכין סלט.‬
‫אין צורך, אדוני.‬
‫אני יודע להכין אחלה סלט.‬
‫באמת?‬ ‫-בטח.‬
‫נוריה.‬ ‫-כן?‬
‫איזה בחור בהה בנו ליד בית הקפה.‬
‫זה היה מוזר.‬
‫אל תדאג, אדוני. אני בטוחה שזה שום דבר.‬
‫לא. הוא הסתכל עלינו כאילו…‬ ‫אני יודע לקרוא אנשים היטב.‬
‫נוריה.‬ ‫-כן?‬
‫מתי הם הולכים?‬
‫אנחנו יוצאים מוקדם בבוקר. בסדר?‬
‫אל תדאגי.‬
‫אדוני…‬
‫היא שואלת כי היא מתגעגעת לאבא שלה.‬
‫הילדה לא הראתה שום סימן לטראומה?‬
‫לא.‬
‫היא לא עשתה משהו שעורר את תשומת לבי.‬
‫אתה רעב?‬
‫לא, אני שבע. תודה.‬
‫אני אזמין משהו. מה איתך?‬ ‫-גם אני רעב.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫לא יודע. ואתה? פשוט תזמין לי את אותו הדבר.‬
‫קציצות, מאפה, שווארמה…‬
‫אז קציצות.‬ ‫-בסדר.‬
‫בוא נזמין קציצות.‬
‫יודע מה? אני רוצה שווארמה.‬
‫בסדר. מנה אחת? יותר?‬
‫אחת.‬
‫איסאן.‬ ‫-כן, אדוני?‬
‫אני מזמין אוכל.‬
‫יש לי שאלה.‬ ‫-שאל.‬
‫קציצות ו…‬
‫אתם יודעים דברים כאלה.‬ ‫אני אוכל לפרוש בקרוב?‬
‫משקה איירן?‬ ‫-כן.‬
‫מתי אתה רוצה לפרוש?‬
‫מסתבר שהחתונה תתקיים ב־5 ביוני.‬
‫אני צריך את הבונוס הפנסיוני שלי עד אז.‬
‫זה לא סביר.‬
‫נכון?‬
‫המשטרה שלחה את זה. הם שכחו את החתימה.‬
‫זה מה שחשבתי, אבל…‬
‫אמרת "מסתבר".‬
‫סליחה?‬
‫אמרת "מסתבר שהיא תתקיים ב־5 ביוני",‬ ‫כאילו שגילית את זה מאוחר.‬
‫זו גם החתונה שלך.‬
‫אמרתי "מסתבר"?‬ ‫-כן.‬
‫זאת רק צורת דיבור.‬
‫כי החתונה מתקיימת ב־5 ביוני.‬
‫מה אתה עושה בחדר שלי?‬
‫מה?‬ ‫-צא החוצה.‬
‫מי אתה?‬ ‫-בסדר.‬
‫הוא לא אדם זר, גברתי.‬
‫אני מכירה אותו.‬
‫מה?‬ ‫-אנחנו מכירים.‬
‫את מזמינה גברים לבית שלנו, חתיכת זונה?‬
‫בחייך. אל תהיי כזאת.‬
‫אני לעולם לא אזמין גבר לבית שלך.‬
‫אני אהיה בפנים.‬
‫צא החוצה.‬
‫אני לא רוצה אותו כאן. מי זה?‬ ‫-אני אגיד לו ללכת.‬
‫תעשי את זה.‬ ‫-בסדר.‬
‫אני לא מכירה אותו.‬
‫הוא חיטט כאן.‬ ‫-טוב. זה בסדר, גברתי.‬
‫אז מה שלומך, מוסה?‬
‫אני בסדר.‬
‫אני מחכה להשתחרר בקרוב.‬
‫כן.‬
‫אפו כל הזמן שואל עליך.‬ ‫אנחנו שומרים על הבית. אל תדאג.‬
‫תודה. שאלוהים יברך אותך.‬
‫איך העסקים של אפו?‬
‫הרבה יותר גדולים.‬
‫מחזור של מעל חצי מיליון.‬ ‫גם התיירים קונים מאיתנו.‬
‫חצי מיליון?‬
‫כן, אבל עסקים גדולים יותר‬ ‫גורמים ליותר צרות.‬
‫ההוצאות גדלות.‬
‫למי אכפת אם המחזור הוא חצי מיליון?‬
‫שמונים וארבעה אנשים נעצרו‬ ‫רק בשנה שעברה, מוסה.‬
‫בשנה אחת.‬
‫אנחנו חייבים לטפל בהם. אל תשכח את זה.‬
‫המשטרה החרימה כמעט 2,5 טונות של גראס‬ ‫וכ־100 קילו של קוקאין.‬
‫הם לקחו גם 240,000 כדורים.‬
‫אתה לא יכול פשוט להגיד לספק שלך,‬ ‫"סליחה, אבל השוטרים לקחו את זה",‬
‫נכון?‬ ‫-נכון.‬
‫כן.‬
‫לעזאזל עם החרא הזה בכל מקרה.‬
‫אפו בטח ירצה אותך לצידו כשתצא.‬
‫נראה.‬
‫לא הייתי זקוק לזה עד היום,‬ ‫ואני מקווה שלא אזדקק לזה בעתיד.‬
‫כמובן, אחי.‬
‫אני יודע שאתה לא זקוק לזה.‬
‫אנחנו פשוט צריכים אותך.‬
‫הוא עדיין גר פה?‬
‫לא.‬
‫הוא קנה בית נחמד בלארה.‬
‫אבל הוא מגיע לכאן בכל ערב.‬
‫למה?‬
‫לאסוף כסף. האלוק מנהל בית קפה בשבילו.‬
‫הוא אוסף את הכסף שלו‬ ‫מדי יום אחרי תפילת הלילה.‬
‫יש שם מישהו?‬
‫בכל מקרה, קאדיר…‬
‫כדאי שאלך לפני שאתפס.‬
‫תשמור על המשפחה שלי.‬
‫כמובן.‬
‫אין מצב.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יש לי מספיק כסף.‬
‫בסדר?‬
‫תמסור ד"ש לכולם. להתראות.‬
‫כל כך קר.‬
‫כן. מה קורה עם מזג האוויר?‬ ‫-אני יודע.‬
‫תבורכו.‬ ‫-אמן.‬
‫תודה.‬ ‫-היכנס.‬
‫שלום.‬
‫ברוך הבא, בוס.‬
‫יש חדשות?‬
‫לא ראינו אותו שוב.‬
‫הוא לא יצא מהבית.‬
‫זה נראה טעים.‬
‫תפתח את זה.‬ ‫-אני מת על בקלווה!‬
‫בקלווה!‬ ‫-תן קצת לילדים.‬
‫נוריה שם?‬
‫כן, גם היא לא יצאה מהבית.‬
‫איפה קאדיר?‬
‫הוא הלך לדבר איתו אחר הצוהריים.‬ ‫הוא לא חזר לכאן.‬
‫מה זה, לעזאזל?‬
‫למה לתת לו לצאת לחופשה‬ ‫שלוש שנים לפני שהוא משתחרר?‬
‫מוסה לא יודע כלום, נכון?‬
‫לא, בוס. אין בעיות.‬
‫אם היו, היינו יודעים עד עכשיו.‬
‫קאדיר התקשר אחר כך ואמר לי שהכול בסדר.‬
‫טמבל! למה לא אמרת לי?‬ ‫הרגע אמרת לי שהוא לא חזר לפה!‬
‫אני לא יודע למה, בוס. לא אמרת לי…‬
‫כי הדבר היחיד שאתה חושב עליו זה כוס!‬
‫חתיכת…‬
‫אני מצטער, בוס.‬
‫רק ארהאן לא סיפק את הכסף.‬ ‫אמרתי לו שיש לו עד מחר.‬
‫ארהאן עושה את זה הרבה בזמן האחרון.‬
‫תשלח מישהו לירות בו ברגל.‬
‫החלק שלו הוא לא רבע, אלא שישית מעכשיו.‬
‫הוא לא יכול להרוויח מזה, בוס.‬
‫זה לא יהיה שווה את זה.‬ ‫-תקשיב!‬
‫לא נרקומן מזוין, נכון?‬ ‫הוא ייקח את מה שאתן לו.‬
‫כן, בוס.‬
‫נוריה, יש לנו קינוחים?‬
‫לא, מותק.‬
‫הייתי צריכה לקנות קצת. אבל יש לנו עוגיות.‬
‫אני אביא לך קצת.‬ ‫-לא, תודה.‬
‫את בטוחה?‬ ‫-כן, תודה.‬
‫זה אינסטגרם?‬
‫מה?‬
‫זה אינסטגרם?‬
‫את יודעת,‬ ‫איפה שמפרסמים תמונות ומוסיפים תגובות.‬
‫כן, זה אינסטגרם.‬
‫יש לך חשבון?‬
‫כן, אבל זה משהו אחר.‬
‫אני מדברת עם חבר בוואטסאפ.‬
‫במה?‬
‫וואטסאפ.‬
‫וואטסאפ. כן.‬
‫יש לך פייסבוק?‬
‫איפה אני אשן, נוריה?‬
‫הלילה? זאת בעיה. בואי לישון אצלי.‬
‫אין צורך.‬
‫היא יכולה לישון במיטה שלה.‬
‫אני פשוט אשן על הרצפה.‬
‫נוכל לבלות את הלילה יחד ככה.‬
‫זה בסדר?‬
‫בטח.‬
‫בסדר גמור.‬
‫אתה יכול להישאר אצלי.‬
‫יש לי מקום. אני אציע לך מיטה.‬
‫אני צריך להישאר כאן, מותק.‬
‫אני לא יכול לעזוב. יש חוקים.‬
‫זו שכונה גרועה בכל מקרה.‬ ‫אני לא רוצה בעיות.‬
‫אני פשוט אשן על הספה אם זה בסדר.‬
‫בסדר, אדוני.‬
‫- אמרתי לך. אבא שלי פה. -‬
‫- ברצינות?‬ ‫-כן. -‬
‫- שתינו יודעות שזה לא נכון.‬ ‫-אחותי, הוא בחדר איתי. -‬
‫- כן, בטח! היית אמורה להכיר בינינו. -‬
‫- אמרתי לך. אני לא יכולה… -‬
‫את עדיין מסמסת?‬
‫כן.‬
‫זה בן?‬
‫מי?‬
‫מי שמסמס לך. זה בן?‬
‫לא. זאת בת.‬
‫זאת הקלה.‬
‫אסור לך לצאת מהבית, נכון?‬
‫נכון.‬
‫למה?‬
‫תעזוב! זה כואב!‬ ‫-תפסיקי לצעוק!‬
‫אתה מכאיב לי! תעזוב אותי!‬
‫תעזוב אותי!‬ ‫-תירגעי!‬
‫תפסיק! תעזוב אותי!‬ ‫-חתיכת זונה!‬
‫תעזוב אותי!‬ ‫-תפסיקי לזוז!‬
‫זה בסדר! זה נגמר!‬
‫נוריה, זה בסדר. זה נגמר עכשיו.‬
‫זה נגמר.‬
‫אנחנו הולכים רק לדבר?‬
‫כן. רק שיחה קצרה.‬
‫זה ייקח רק דקה.‬
‫זה בסדר. אני כבר בחוץ בכל מקרה.‬
‫אנחנו רק נקפוץ לביקור מהיר.‬
‫בסדר. אולי נצא להליכה אחרי זה.‬
‫בטח.‬
‫מה אם מר סדאט יתעורר?‬
‫למי אכפת? הוא לא יכול לעשות כלום.‬
‫הבניין הזה.‬
‫בסדר.‬
‫בוא נחכה כאן.‬ ‫-בסדר.‬
‫הינה היא.‬
‫אני לא מאמינה שגרמת לי לעשות את זה.‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫הינה אנחנו.‬
‫זה היה אמיתי?‬
‫כן. מה שלומך, מתוקה?‬
‫היי. האמת שצחקתי, אבל…‬
‫כן, בטח!‬
‫מה אמרת להורים שלך?‬
‫שאת כאן. אמרתי להם שאחזור בעוד כמה דקות.‬
‫שמעתי שלא האמנת שאני אמיתי.‬
‫זה לא העניין, אדוני.‬
‫"זה לא העניין, אדוני." אז מה העניין?‬
‫בסדר! הבהרת את הנקודה שלך.‬
‫בכל מקרה, אנחנו חייבים ללכת עכשיו.‬
‫בסדר. אם אני כבר בחוץ אז אעשן.‬
‫לילה טוב, מתוקה.‬
‫תני לי אחת.‬
‫כשאבא שלך כאן?‬
‫נכון.‬
‫טוב. נתראה.‬
‫לילה טובה.‬
‫אני שמח שעשית את זה.‬
‫שהוצאתי אותך החוצה?‬ ‫-כן.‬
‫בטח התגעגעת למקום.‬ ‫-זה לא העניין.‬
‫העניין הוא לחוות הרפתקה של אב ובת.‬ ‫אני אספר לכולם כשאחזור.‬
‫אני מקווה שמר סדאט לא בדק את החדר.‬
‫הוא לא היה סתם מסתכל לתוך חדרים של אנשים.‬ ‫אני בטוח שהוא לא בדק.‬
‫למה שהוא יבדוק?‬
‫למה?‬
‫אני לא בורח. נשארו לי רק שלוש שנים.‬
‫למה שאברח?‬
‫בוא נחזור לפני שתשתגע.‬
‫אין מצב.‬
‫לא היה לך מושג שהם יצאו מהבית?‬
‫לא.‬
‫גיליתי אחרי החקירה.‬
‫זו לגמרי אשמתי. אני מקבל את זה.‬
‫אבל יצאנו מוקדם כל כך. הייתי מותש.‬
‫אני חושב שנרדמתי מייד.‬
‫והיחסים שלו עם בתו?‬
‫היא לא חיבבה אותו.‬
‫לא ידענו למה אז.‬
‫והוא הגיב ברגע שהוא גילה למה.‬
‫כן.‬
‫הוא לא חשד בכלל בהתנהגות שלה?‬
‫היא לא עשתה שום דבר חשוד.‬
‫נוריה ידעה שאפו מכריח אותה לעסוק בזנות?‬
‫היא ידעה.‬
‫היא הסתירה את זה כדי שמוסה לא יתפוצץ.‬
‫איך אימא שלך הייתה? איך היו החיים שלכן?‬
‫אני יודע שאני כל הזמן שואל דברים.‬ ‫את לא חייבת לענות.‬
‫אתה יודע איך זה היה.‬
‫למעשה, אני לא יודע איך זה היה.‬
‫לא הכרתי את ניהאן היטב.‬
‫מה זאת אומרת? היא הייתה אשתך.‬
‫את צודקת.‬
‫למה אתה מסתכל עליי ככה?‬
‫אין סיבה. אני פשוט אוהב את זה.‬
‫אוהב את מה?‬ ‫-אותך.‬
‫את יודעת, כי את הבת שלי.‬
‫זה נכון, כן?‬
‫פשוט תחכי עד שאשתחרר.‬
‫אנחנו תמיד נהיה ביחד אחרי שאשתחרר.‬
‫אתה מבטיח?‬
‫אני מבטיח.‬
‫הבטחת.‬
‫אני נשבע.‬
‫סלפי?‬
‫מה?‬
‫אני אצלם תמונה שלנו.‬
‫אני אראה לחברים שלי בבית הספר.‬
‫למה לא? מי יצלם אותה?‬
‫אני.‬
‫בסדר.‬
‫זה נראה כל כך שונה.‬
‫מתי היית פה בפעם האחרונה?‬
‫לפני הרבה זמן.‬
‫נכלאתי לפני 15 שנה.‬
‫הרבה השתנה מאז.‬
‫איך את יודעת? הרגע הגעת לכאן.‬
‫כלומר… חברים שלי סיפרו לי.‬
‫אני מסתדרת טוב עם אימא.‬
‫מה?‬ ‫-כלומר, הסתדרתי.‬
‫זוכר ששאלת על אימא בחשמלית?‬
‫אתה רוצה שאספר לך?‬ ‫-כמובן. תספרי.‬
‫הסתדרנו ממש טוב.‬
‫היא עבדה במהלך היום.‬
‫הכנו ארוחת ערב יחד כל יום.‬
‫אני אאחר. לא בישלתי כלום.‬
‫פשוט תאכלי את מה שיש במקרר מאתמול.‬
‫היא הייתה מספרת לי‬ ‫איך עבר עליה היום וכל זה.‬
‫מי הגיע, מה הם עשו…‬
‫תגידי משהו!‬
‫אני נראית כמו פנס רחוב?‬ ‫-הייתי מספרת לה על היום שלי בביה"ס.‬
‫בסדר.‬ ‫-אהבנו לבשל יחד.‬
‫אני לא המשרתת שלך!‬
‫היינו יותר כמו חברות מאשר משפחה.‬
‫אני מבין.‬
‫ואז היינו אוכלות ביחד.‬
‫אהבנו לשתות תה בזמן שצפינו בטלוויזיה.‬
‫צפינו בתוכניות האהובות עלינו‬ ‫שלושה ימים בשבוע‬
‫ובשעשועונים בימים הנותרים.‬
‫יום ראשון היה ערב סרט.‬
‫לפעמים היינו הולכות לקולנוע.‬
‫הכי אהבתי את זה.‬
‫היינו קונות פופקורן מתוק ולפעמים יוגורט.‬
‫מהסוג שמכינים בבתי הקולנוע.‬
‫הם מוסיפים שוקולד, קרמל, סוכר, פירות…‬
‫זה טעים מאוד.‬
‫פשוט תשתוק!‬ ‫-את מטורפת!‬
‫לכי תזדייני!‬ ‫-לך תזדיין אתה, חתיכת בן זונה!‬
‫אני אראה לך, חתיכת מטומטם!‬ ‫-את הזונה היחידה כאן!‬
‫חכה ותראה!‬ ‫-תשתקי!‬
‫אני אהבתי יותר סרטים,‬ ‫אבל אימא אהבה את התוכניות שלה.‬
‫האהובה עליה הייתה "סיפורי אהבה".‬
‫אני לא אוהבת אותן. מושכים אותן יותר מדי.‬
‫זה מגוחך. אני שונאת אותן.‬
‫אני אוהבת יותר סרטי פעולה.‬
‫או מותחנים.‬
‫זה הכול, פחות או יותר. אפשר לחזור עכשיו?‬
‫דבר אחד אחרון.‬
‫בואי ניכנס אם קר לך.‬
‫לא, אני בסדר.‬
‫היית כאן פעם?‬
‫זאת הפעם הראשונה שלי.‬
‫המקום הזה ישן מאוד.‬ ‫הוא היה כאן כשהייתי ילד.‬
‫רואה את הבחור בפנים?‬
‫עם השפם.‬ ‫-כן.‬
‫הוא הבעלים. הוא היה כאן כשהייתי ילד.‬
‫כשהייתי בחטיבת הביניים,‬ ‫הייתי מגיע לכאן כל יום‬
‫וקונה אקלר.‬
‫ביקשתי מאבא שלי כל יום‬ ‫לתת לי קצת כסף לאקלר.‬
‫בכל מקרה.‬
‫יום אחד הייתי באזור.‬
‫ראיתי את נוריה ליד הדלת.‬
‫הייתי חייב לקנות גם לה.‬
‫בזמנו…‬
‫רואה את השולחן הראשון שם?‬
‫האקלרים היו שם.‬
‫היה לי מספיק כסף רק לאחד.‬
‫לא הייתה לי ברירה.‬
‫מה? גנבת אותו?‬
‫לא כל כך חזק.‬
‫אבל כן שילמתי על אחד.‬
‫היית מאוהב בה?‬
‫בטירוף.‬
‫אז למה לא התחתנת איתה במקום?‬
‫רציתי.‬
‫אבל…‬
‫בלילה שבו פגשתי את אימא שלך…‬
‫הייתי שיכור.‬
‫ואז…‬
‫אז קרו דברים בינינו.‬
‫אז…‬ ‫-הבנתי. בסדר.‬
‫אני שמח שזה קרה.‬
‫למה?‬
‫כי את נולדת.‬
‫אתה עדיין מאוהב בה.‬
‫במי? בנוריה?‬
‫כן. וגם היא אוהבת אותך.‬
‫איך את יודעת?‬
‫זה ממש ברור. כולם יכולים לראות.‬
‫אתה לא רוצה שהם יראו אותך?‬
‫אני אסתבך מאוד אם הם יראו.‬
‫לכי את.‬
‫אני אכנס דרך החצר האחורית.‬
‫ניפגש חמישה בתים ליד בית הקפה.‬
‫בסדר.‬ ‫-קדימה.‬
‫היי, מותק.‬
‫מה קורה?‬
‫מאיפה את באה בשעה כזאת?‬
‫משום מקום. ביקרתי חברה.‬
‫דיברנו קצת, ועכשיו אני הולכת הביתה.‬
‫תדברי גם איתי קצת.‬
‫מה דעתך? לא?‬
‫כל כך מאוחר?‬ ‫-כן.‬
‫למה לא? אם את יכולה לעשות את זה עם אחרים…‬
‫כבר מאוחר.‬
‫יהיה בסדר. רק לרגע.‬
‫מה הוא רוצה?‬
‫מי? האלוק?‬
‫"האלוק"?‬
‫כן.‬
‫הוא בגיל שלי.‬ ‫את צריכה לקרוא לו "מר האלוק".‬
‫אפילו "דוד".‬
‫נהגתי לקרוא לו "מר האלוק",‬ ‫אבל הוא ביקש שאפסיק עם הרשמיות.‬
‫טוב. לכי הביתה.‬
‫לאן אתה הולך?‬ ‫-לכי הביתה.‬
‫זה בסדר. אני אקרא לו "מר". אל תתחיל לריב.‬
‫בבקשה! אתה תסתבך בצרות.‬
‫בבקשה אל תעשה את זה.‬
‫בואי נלך.‬
‫תקשיבי.‬
‫תלכי כמה שתוכלי בסמטאות האחוריות.‬
‫אל תעברי ליד בית הקפה.‬
‫בסדר.‬
‫רק עד שאחזור.‬
‫בסדר. אל תדאג.‬
‫מחר בבוקר,‬
‫נחזור לכלא קוניה,‬
‫ואת תחזרי לחיים שלך.‬
‫תשמרי על פרופיל נמוך רק לשלוש שנים.‬
‫זה לא הרבה. הזמן יטוס.‬
‫את תסיימי ללמוד עד אז.‬
‫אולי תלכי לאוניברסיטה.‬
‫אנחנו נעבור אם תרצי ללמוד במקום אחר.‬
‫כולנו.‬
‫גם נוריה.‬
‫אני אמצא עבודה.‬
‫אחרי הכול, אני מנהל עבודה.‬
‫אני אעבוד בשתי עבודות אם אצטרך,‬
‫ואעזור לך לסיים ללמוד.‬
‫אני לא צריך הרבה לעצמי.‬
‫אני לא אבקש עוד.‬
‫נוריה?‬
‫ראיתי את שניכם יוצאים.‬ ‫-מה?‬
‫ראיתי אתכם יוצאים.‬
‫ביקרנו חברה שלה.‬
‫יונג'ה התעקשה.‬
‫אני מבינה.‬
‫היא ישנה?‬ ‫-כן.‬
‫בואי נשב.‬
‫הסתפרת.‬
‫כן, הסתפרתי.‬
‫הוא היה קצר יותר, כמו של בנים,‬
‫אבל הוא צמח בחזרה.‬
‫אני אוהבת אותו קצר.‬
‫אבל עבר הרבה זמן.‬
‫אין לי סיכה. הוא מקורזל מדי?‬
‫לא.‬
‫הוא נראה יפהפה.‬
‫תודה.‬
‫אני אתן לך לישון קצת.‬
‫נוריה.‬
‫כן?‬
‫יש לי המון לספר לך, אבל אין מספיק מילים.‬
‫אני יודעת.‬
‫תמיד יש לי את אותה הרגשה.‬
‫איזו הרגשה?‬
‫אני שומרת אותה בפנים‬ ‫כי אני לא יכולה לדבר איתך.‬
‫ואז…‬ ‫-כן. מה אז?‬
‫אני לא אספר לך. אתה תצחק.‬
‫אני אפילו לא יודע מה העניין.‬ ‫-לא.‬
‫אני מבטיח שלא אצחק. אני פשוט סקרן.‬
‫אתה מבטיח?‬ ‫-אני מבטיח.‬
‫כתבתי לך מכתבים.‬
‫אני יודע. שלחת לי הרבה מכתבים.‬
‫לא אלה.‬
‫לא שלחתי את כולם.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫על כל אחד ששלחתי, שמרתי אחד.‬
‫למה?‬
‫פשוט לא שלחתי. כלומר…‬
‫למה? הם לא היו ממוענים אליי?‬
‫תביאי אותם.‬ ‫-לא.‬
‫אני רוצה לקרוא אותם.‬ ‫-לא.‬
‫תקרא אותם כשתחזור.‬
‫כתבת שניים בכל פעם?‬ ‫שמרת אחד ושלחת את… אלוהים!‬
‫הבטחת.‬ ‫-אני לא צוחק.‬
‫אתה כן.‬ ‫-אני לא.‬
‫עכשיו אני צוחק.‬
‫מוסה, אנחנו צריכים ללכת.‬
‫אנחנו נוסעים באוטובוס, נכון, נוריה?‬
‫שאלתי את המכונית של חברה שלי.‬ ‫אני אסיע אתכם.‬
‫אני אקפיץ את יונג'ה אחרי זה.‬
‫הם יכולים להיפרד במסוף.‬
‫וגברת נבאהט?‬
‫הבת של השכנים תשגיח עליה.‬
‫אירמנאז יכולה לטפל בה. היא תגיע בקרוב.‬
‫בסדר.‬
‫אני אהיה בחוץ.‬ ‫-בסדר, אדוני.‬
‫הלו? נאפיז.‬
‫בוקר טוב.‬
‫אני בתפקיד.‬
‫מה?‬
‫הם בדיוק נתנו לי את המשימה.‬ ‫לכן לא יכולתי לענות.‬
‫תקשיב.‬
‫שמעתי ששלחת אנשים בגלל שלא עניתי.‬
‫זה לא בסדר.‬
‫אני מוכן.‬
‫מוסה.‬
‫אתה בסדר, בן?‬
‫כן, אדוני. אני בסדר.‬
‫אני חושב שהקדמנו מאוד. נכון, נוריה?‬
‫בואו פשוט נחכה שם.‬
‫בסדר.‬
‫קדימה.‬
‫אני אביא לנו תה. אתם רוצים?‬
‫בטח.‬
‫תשמרי על עצמך.‬
‫בסדר. גם אתה.‬
‫זוכרת את השיחה שלנו במרפסת אתמול?‬
‫ניסיתי להתנצל, אבל לא יכולתי.‬
‫כן?‬
‫יש לנו זמן…‬ ‫-זה בסדר. אני מבינה.‬
‫ברצינות. אתה לא חייב.‬ ‫-אבל אני כן. אני חייב.‬
‫את לא חייבת להקשיב.‬
‫אני ממילא לא אומר את זה בשבילך.‬
‫חבר בכלא סיפר לי סיפור על הבן שלו.‬
‫לא ילד קטן. נער מתבגר.‬
‫הוא אמר שהוא אימפולסיבי.‬
‫שהוא תמיד נכנס לצרות.‬
‫אוסמן פחד עד מוות שמשהו יקרה לו.‬
‫בכל אופן, הוא אמר…‬
‫"תראה, התינוק, התינוק שלך…‬
‫מיילדים אותו בבית החולים‬ ‫ואז מוסרים לך אותו.‬
‫והם אומרים…‬
‫תשמור עליו בחיים.‬
‫זאת המטרה שלך."‬
‫הוא חייב לחיות כדי שתוכל לקרוא לעצמך אבא.‬
‫אחרת להיות גבר לא שווה כלום.‬
‫אם אתה לא יכול לשמור על ילדך…‬
‫אם אתה לא יכול להגן עליו, אתה באמת גבר?‬
‫לא יכולתי להיות שם בשבילך.‬
‫מי יודע מה עברת בלי שהיה לך עם מי לדבר.‬
‫מי יודע בכמה מטומטמים,‬ ‫בני זונות ושמוקים נתקלת.‬
‫מי יודע מה הם ביקשו ממך כי לא היה לך אבא.‬
‫אבל עמדת בפניהם כמה שרק יכולת.‬
‫היית מפוחדת. מפוחדת כל כך.‬
‫אבל לא יכולת לספר לאף אחד.‬
‫מוסה.‬
‫בני.‬
‫בני!‬
‫זה באמת אתה?‬
‫כן.‬
‫אני כאן, אימא. אני כאן, יפהפייה.‬
‫מוסה.‬
‫אימא.‬
‫הסבים שלך לא רצו אותך,‬
‫ושלחו אותך אל הוריו של אביך, שחשבת שמת.‬
‫ואז גילית שאבא שלך יושב בכלא.‬
‫זה בסדר. אתה כאן עכשיו, נכון?‬
‫אימא יפה שלי.‬
‫בטחת בי איתה, אבל נכשלתי.‬
‫בגלל זה אתה כאן, נכון?‬
‫למה…‬
‫למה את מתכוונת, אימא?‬
‫יונג'ה.‬
‫הנכדה שלי, יונג'ה.‬
‫יונג'ה.‬ ‫-מה?‬
‫תסתכלי עליי. מה קרה לה?‬
‫מה קרה, אימא?‬
‫תסתכלי עליי, אימא. מה קרה ליונג'ה?‬
‫את ילדה טובה.‬
‫תודה רבה לך.‬
‫על מה?‬
‫איך קוראים לך?‬
‫מלאכית שלי.‬
‫הנכדה היפה שלי. את כל כך יפה.‬
‫את לא הבת שלי. איך קוראים לך?‬
‫מוסה, על מה אתה מדבר?‬
‫מה אתה אומר, בן? אל תהיה מגוחך.‬
‫מוסה!‬ ‫-את יכולה ללכת, מתוקה.‬
‫מוסה.‬
‫זה בסדר, מתוקה. תלכי.‬
‫מוסה, תירגע, למען השם.‬
‫זה לא בסדר.‬
‫זה בסדר. תפסיקי לבכות. זה בסדר.‬
‫מוסה, בבקשה תירגע.‬ ‫-אל תבכי. לכי.‬
‫אתה מגוחך. אנחנו עולים על האוטובוס.‬
‫מר סדאט, היא לא הבת שלי.‬
‫על מה אתה מדבר? ברור שכן!‬
‫לא ראית אותה 15 שנה. זה בסדר להיות לחוץ.‬
‫בוא פשוט נלך.‬ ‫-תגידי לי איפה הבת שלי.‬
‫זה לא מה שאתה חושב.‬
‫משהו רע קרה. תגידי לי איפה היא, נוריה.‬
‫תעזוב אותה, מוסה.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-איפה הבת שלי? תגידי לי, נוריה.‬
‫פשוט תגידי לי!‬
‫בן, היא הבת שלך.‬
‫זה בסדר.‬ ‫-היא לא הבת שלי.‬
‫נוריה, איפה הבת שלי?‬
‫על מה הוא מדבר, נוריה?‬
‫הוא דובר אמת?‬
‫תגידי לי.‬
‫יונג'ה!‬
‫תינוקת שלי.‬
‫יונג'ה לא הצליחה לצאת מהקליפה כשהיא הגיעה.‬
‫כתבתי לך על זה.‬
‫סיפרתי לך שהיא לא דיברה הרבה זמן.‬
‫אבל נבאהט הייתה איתה כל הזמן.‬
‫היא שמחה, כאילו שאתה חזרת.‬
‫אבל אתה יודע כמה היא לא יציבה.‬
‫זה השפיע עליה בצורה קשה.‬
‫צילמתי תמונה שלה ומסגרתי אותה,‬
‫כדי שנבהאט תזכור אותה.‬
‫החבאתי אותה ממש לפני שהגעת.‬
‫היא מצאה אותה, ככל הנראה. לא בדקתי שוב.‬
‫אני מטומטמת.‬
‫שום דבר לא הספיק, מוסה.‬
‫אמרנו לה שאתה בחיים ובכלא.‬
‫היא אמרה לנו שאין לה אבא.‬
‫היה לה מזג רע. היא תמיד כעסה.‬
‫לא יכולתי לשכנע אותה ללכת לביה"ס.‬
‫היא לא רצתה.‬
‫ואז…‬
‫אז היא פגשה נרקומן בשכונה.‬
‫הוא מכר לה סמים,‬ ‫בטענה שהיא תשכח מהצרות שלה.‬
‫הוא גם הראה לה איך להשתמש.‬
‫אני נשבעת שהיא כבר הייתה מכורה כששמתי לב.‬
‫הנזק נעשה.‬
‫שום דבר לא עבד, מוסה.‬
‫כיסחתי אותה. נעלתי אותה.‬
‫אני נשבעת שניסיתי הכול.‬
‫היא גם צברה חובות.‬
‫אז אופו רצה שהיא תסחר. אסרתי עליה.‬
‫אמרתי לו שאעשה את זה במקומה.‬
‫הוא סירב.‬
‫הוא אמר לי לא לדאוג.‬
‫שהיא רק תסחר, ולא תעשה שום דבר אחר.‬
‫מוסה.‬
‫אני מתחננת בפניך, מוסה. בבקשה.‬
‫עשיתי את זה בשבילך. אני נשבעת.‬
‫אמרתי לכולם בשכונה לא לספר לך כלום.‬
‫תספרי לי, נוריה.‬
‫לילה אחד היא יצאה לסחור.‬
‫היא לא חזרה.‬
‫נהגתי לחכות לה כל לילה. אני נשבעת.‬
‫אבל באותו לילה נרדמתי.‬
‫זה בטח היה מעשה ידיו של השטן.‬
‫היא כבר הייתה מתה כשמצאתי אותה.‬
‫אף אחד אפילו לא בדק אותה.‬
‫אף אחד מהחארות האלה לא טרח.‬
‫איך זה קרה?‬ ‫-אני לא יודעת.‬
‫באמת שלא. אני נשבעת שניסיתי לגלות.‬
‫לא הצלחתי.‬
‫אפו אמר לי שזה מספיק.‬
‫הוא אמר לי לעזוב את זה.‬
‫אמרתי לו שהוא צריך לקבור אותה‬ ‫בלי לספר לאף אחד.‬
‫למה?‬
‫כדי שאתה לא תגלה.‬
‫אם היית מגלה, המשטרה הייתה מתערבת.‬
‫חששתי שלעולם לא תצא מהכלא.‬
‫אבל אפו עמד בהבטחתו.‬
‫העירייה, המשטרה… אף אחד לא התערב.‬
‫קברנו אותה בחשאי.‬
‫עשיתי הכול כמו שצריך, מוסה.‬
‫אז הוא הבין שמשהו לא בסדר.‬
‫הוא הבין שאפו הכריח את בתו לעסוק בזנות.‬
‫הילדה נבהלה וברחה. היא נעדרת מאז.‬
‫מוסה בא אליך‬
‫ותקף אותך משום מקום.‬
‫ואז…‬
‫הוא פשוט ניגש אליך ונגח בך.‬
‫היית מבולבל.‬
‫הוא לקח את האקדח שלך‬
‫ועילף אותך באמצעותו.‬
‫זה ציטוט מההצהרה הרשמית שלך,‬
‫"עד שהתעוררתי, הוא כבר נעלם.‬
‫גיליתי מה הוא עשה לאחר המעשה".‬
‫נכון.‬
‫אל תעשה את זה, בן.‬
‫בוא פשוט נעלה על האוטובוס וניסע.‬
‫מוסה.‬ ‫-מוסה!‬
‫עזוב אותי, אדוני.‬
‫בן, לא.‬
‫תעזוב, אדוני.‬
‫אדוני, אני מתחננת בפניך!‬ ‫בבקשה אל תעשה את זה!‬
‫אל תלך.‬
‫או שתירה בי או שתזוז מהדרך, אדוני.‬
‫יש לך משהו להוסיף?‬
‫לא.‬
‫לא ידעת לאן הוא הלך או מה הוא יעשה.‬
‫בדיוק.‬
‫בן.‬
‫אל תעשה את זה.‬
‫מוסה!‬ ‫-אדוני…‬
‫קח את זה.‬
‫תודה, אדוני.‬
‫מוסה.‬
‫זה נראה מפוקפק.‬
‫למה אתה מתכוון?‬
‫הוא עשה את זה, כביכול,‬ ‫כי הם אילצו את ביתו,‬
‫אבל אין לנו ראיות.‬
‫זה כל מה שיש לנו.‬
‫ההצהרה של נוריה צ'טקלי.‬
‫הבת, יונג'ה סולאק נעדרת.‬
‫היא נעלמה אחרי התקרית.‬ ‫כאילו שהיא מעולם לא הייתה קיימת.‬
‫רצית לפרוש ממש לפני התקרית,‬
‫מהסיבה שהבת שלך מתחתנת ברומא.‬
‫החתן עשיר. נהדר.‬
‫אבל, כפי שאמרת,‬
‫יש לך אחריות בתור בן משפחה של הכלה.‬
‫כלומר…‬
‫אתה רומז משהו? אני לא מבין.‬
‫אני לא רומז כלום.‬
‫זה כבר לא הגיוני בכלל, ואני מחכה שתסביר.‬
‫היית במוקד פשע רציני,‬
‫ואתה מדבר על פנסיה וחתונות. לאן אתה חותר?‬
‫אני אומר לך.‬
‫איך הבונוס שלי קשור לחתונה של הבת שלי?‬
‫מה? קשור מאוד, ככל הנראה.‬
‫אבל מה שאתה אומר…‬ ‫-תשתוק!‬
‫מר סדאט, זה הפך להיות חלק מהחקירה.‬
‫אתה לא יכול להגיד שזה אישי ולסיים!‬
‫פשוט תספר לנו.‬
‫תספר לנו!‬
‫אני בחובות.‬
‫גדולים ממה שאני יכול לשלם.‬
‫יש לי רק בת אחת. עשיתי כל מה שהיא ביקשה.‬
‫עשיתי מעל ומעבר בשבילה.‬
‫נראה שזו הייתה טעות.‬
‫לא הבנו את הרעיונות שלה.‬ ‫לא ידענו מה לעשות.‬
‫לא ידענו.‬
‫היא רצתה ללמוד באוניברסיטה.‬
‫היא הייתה אובססיבית לגבי זה.‬
‫אבל היא לא למדה.‬ ‫היה עליה ללמוד אם זה מה שהיא רצתה.‬
‫היא לא הצליחה להתקבל. היא הייתה הרוסה.‬
‫אבל היא הבת שלי.‬
‫ריחמתי עליה,‬
‫אז רשמתי אותה למכללה פרטית באנקרה.‬
‫מצאתי גם מעונות.‬
‫אני סתם סוהר.‬
‫יש לכם ילדים?‬
‫כן.‬
‫אז ידוע לכם איך זה.‬
‫אין לנו הרבה כסף.‬
‫בין שכר הלימוד שלה,‬ ‫שכר המעונות וההוצאות הרגילות…‬
‫התחלתי לעבוד בתור נהג מונית בלילות‬ ‫ליד כמה מועדונים.‬
‫זה עבד לזמן מה.‬
‫לווינו. ניסינו לבזבז פחות.‬ ‫הצלנו להתמודד עם חובות קטנים.‬
‫ואז הגיעה שנת הלימודים האחרונה.‬
‫היא פגשה אותו בשנה האחרונה.‬
‫הם התאהבו.‬
‫הם החליטו להתחתן.‬
‫כמו שאמרתי, הבחור הזה מקושר,‬ ‫ההורים שלו עשירים, אנשים חשובים.‬
‫היא לא סיפרה שאני סוהר.‬
‫היא מתביישת בזה, ככל הנראה.‬
‫היא עזבה את המעונות ושכרה דירה.‬
‫היא קנתה רהיטים.‬
‫היא לא רצתה שהוא יראה אותה באוטובוס,‬ ‫אז היא קנתה מכונית משומשת.‬
‫היא לקחה הלוואה מהבנק וחתמה על המסמכים.‬
‫בכל מקרה.‬
‫לא הייתה לה דרך לצאת מזה.‬
‫עד שהיא סיפרה לנו, כבר היה מאוחר מדי.‬
‫למרבה המזל,‬ ‫הצלחתי לסגור את החובות שלה באנקרה.‬
‫אבל החובות שלנו עדיין לא שולמו.‬
‫התקווה היחידה שלנו‬ ‫היא הבונוס הפנסיוני שלי.‬
‫זה הכול.‬
‫מי היא הייתה?‬
‫מי? הילדה?‬
‫אימא שלה ואני עובדות בבוטיק.‬
‫אבא שלה עזב אותן כשהיא הייתה בת שנה.‬
‫היא עדיין מחכה לו.‬
‫תספרי לי משהו עליה.‬
‫על מי?‬ ‫-על יונג'ה.‬
‫הבת שלי.‬
‫את פגשת אותה.‬
‫מה אוכל לספר לך, מוסה?‬
‫למה אתה מתנהג ככה?‬
‫למה אתה עושה לי את זה?‬
‫אין לך רחמים?‬
‫עשיתי את כל זה רק כדי שלא תיפגע.‬
‫אני חסרת ערך עבורך, מוסה?‬
‫"תאהב אותי במקום."‬
‫מה?‬ ‫-הקליפ.‬
‫כלומר, השיר,‬
‫"תאהב אותי במקום", של טרקאן.‬
‫היא תמיד שרה אותו.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫היא כל הזמן שרה אותו.‬
‫"תאהב אותי במקום."‬
‫של טרקאן?‬ ‫-כן. אתה מכיר אותו?‬
‫בחיים לא שמעתי עליו.‬
‫זה שיר נחמד.‬
‫גם הקליפ נחמד.‬
‫אני בטוח.‬
‫חכי כאן.‬
‫אל תצאי החוצה הלילה.‬
‫למה דווקא המאפייה?‬
‫שילמת על האקלר?‬
‫כן?‬
‫צאי החוצה.‬
‫לא. אני לא יוצאת.‬
‫אמרתי לך לצאת.‬ ‫-ואני אמרתי לא.‬
‫בבקשה אל תעשה את זה, מוסה!‬
‫צאי החוצה!‬ ‫-בסדר! אני אצא!‬
‫קדימה! זה מר אפו!‬
‫ברוך הבא, בוס.‬
‫ברוך הבא.‬ ‫-ברוך הבא, בוס.‬
‫תודה.‬
‫גם אני רוצה בקלווה.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תן לנו קצת, בבקשה.‬
‫מוסה?‬
‫אל תעשה את זה! לא!‬
‫לעזאזל!‬
‫עלי, רוץ!‬
‫רוצו! קדימה!‬ ‫-מה ל…?‬
‫רוצו! קדימה!‬
‫למה אתה עושה את זה?‬
‫מוסה, מה לעזאזל? מה אתה עושה?‬
‫אני כאן כדי לנקום את מות בתי, כמאל.‬
‫תירה בו, לעזאזל!‬
‫שמעתי שכולכם לקחתם בזה חלק.‬
‫מה לעזאזל?‬ ‫-אני לא יודע.‬
‫מישהו יורה.‬
‫קאיה, לך למצוא את הבן זונה.‬
‫מייד.‬
‫תוציאו את הילדים מכאן.‬
‫תזדרזו!‬
‫מה לעזאזל, בן ז…‬
‫מוסה!‬ ‫-זה הוא?‬
‫הוא מטורף!‬ ‫-תניח אותו! אני אהרוג אותך!‬
‫כולכם צפיתם בזמן שהבת שלי גססה.‬
‫פשוט צפיתם בה מתה. אני צודק?‬
‫רוצו!‬
‫בסדר.‬
‫בוא נסיים את הריאיון.‬
‫סיימתם?‬
‫כן.‬
‫תודה.‬
‫דרך אגב,‬
‫השוטרים שכחו לתת לך לחתום על ההצהרה.‬
‫פשוט תחתום כאן מאחור.‬
‫כאן?‬ ‫-כן.‬
‫- הצהרת חשוד -‬
‫- טופס דיווח על ילד נעדר -‬
‫- שם: יונג'ה סולאק‬ ‫שם האב: מוסה -‬
‫- סדאט יוג'ל -‬
‫זו בכלל לא החתונה שלנו.‬
‫הם אפילו לא טרחו לבקש את ברכתי.‬
‫סליחה?‬
‫זוכר?‬
‫אמרת, "זו גם החתונה שלך".‬ ‫אני אומר שהיא לא.‬
‫היא תמיד התביישה בנו.‬
‫אז הם לא התייחסו אליי ברצינות.‬
‫אני בטוח שהיא תתעשת, מר סדאט.‬
‫אל תתרגז…‬ ‫-הבת של מוסה מתה.‬
‫היא מתה לפני זמן רב.‬
‫נוריה ארגנה הכול‬ ‫כי היא ידעה שהוא יעשה את זה.‬
‫היא לא רצתה שהגבר שהיא אהבה‬ ‫יעשה את מה שהוא עשה.‬
‫מוראט. איהאן.‬
‫קדימה.‬
‫קדימה, חתיכת מזדיין.‬
‫בוא לקבל את מה שמגיע לך.‬
‫חתיכת בן זונה!‬
‫מוסה, תפסיק! מספיק!‬
‫אל תזוז! אני נשבע שאירה בך!‬
‫מי אתה חושב שאתה?‬
‫את מי אתה באמת מחפש?‬
‫באת לשכונה שלנו והתחלת לירות.‬
‫אתה מחפש אותי, נכון?‬
‫אתה טועה לגמרי, מוסה.‬
‫אתה טועה לגמרי.‬
‫פשוט תירגע. בוא נדבר.‬
‫אף אחד מאיתנו לא עשה שום דבר לבת שלך.‬
‫תקשיב, מוסה.‬
‫תסתכל עליי.‬
‫אני מניח את האקדח.‬
‫פשוט תקשיב לי. בוא נדבר.‬
‫אני דאגתי לה.‬
‫אתה חייב להאמין לי. אני נשבע.‬
‫תקשיב.‬
‫כל השכונה תגווע ברעב אם תהרוג אותי,‬
‫כולל אימא שלך ונוריה.‬
‫מוסה.‬
‫תקשיב, מה שקרה…‬
‫אני אהפוך אותך לעשיר. ‬
‫מה שתרצה.‬
‫מה אתה רוצה?‬
‫יש לי הרבה כסף. הרבה.‬
‫אתה לא תאמין. זה מטורף.‬
‫מוסה.‬
‫פשוט תגיד משהו!‬
‫דבר! לך תזדיין, גבר!‬
‫תדבר, לכל הרוחות!‬
‫תקשיב. אתה לא תבלה‬ ‫יום אחד בכלא על מה שעשית.‬
‫אף אחד לא יעיד נגדך.‬
‫אני אהפוך אותך לעשיר כקורח‬ ‫כשהעונש הנוכחי שלך יסתיים.‬
‫תגיד משהו.‬
‫מזדיין… תגיד משהו!‬
‫דאגתי לכל הצרכים שלה.‬
‫כל הסיפור,‬
‫מה שסיפרנו לכם ולמשטרה,‬
‫נוריה ואני תכננו את זה ביחד‬ ‫כדי שאקבל את הבונוס שלי.‬
‫הריאיון הסתיים. למה החלטת להתוודות?‬
‫אני חושב שאני מתבייש בעצמי,‬ ‫בדיוק כמו הבת שלי.‬
‫בסופו של דבר…‬
‫ילדה לא תזכה להיקבר בקבר…‬
‫רק כדי שמישהו יקבל בונוס פנסיוני.‬
‫מי שיכול לסבול דבר כזה‬
‫כבר מת מבפנים.‬
‫נכון, אדוני המפקח?‬
‫נוריה יודעת איפה היא קבורה.‬
‫- אנחנו יורים באחד משלושה אנשים‬ ‫שמבקשים תה בחינם. -‬
‫- נ.ב: שניים כבר ביקשו היום. -‬
‫- ספוטיפיי -‬
‫אני מצטער.‬
‫מוסה סולאק!‬
‫זרוק את האקדח והיכנע! את מוקף!‬
‫מוסה סולאק, היכנע מייד!‬
‫יש לך חרטות?‬
‫כן.‬
‫אני מתחרט‬
‫על כך שלא היה לי מספיק אומץ‬
‫ללכת עם מוסה באותו יום.‬
‫אני מתחרט על זה.‬
‫סיימנו?‬
‫כן.‬
‫שמור על עצמך.‬
‫הם יעדכנו אותך.‬
‫תודה.‬
‫מוסה, היכנע!‬
‫אתה מוקף!‬
‫זרוק את האקדח.‬
‫היכנע!‬
‫זו האזהרה האחרונה שלך. זרוק את האקדח!‬
‫זה מספיק, מוסה!‬
‫זה נגמר! פשוט תעשה את זה!‬
‫זרוק את האקדח!‬
‫מוסה, היכנע!‬
‫לא! תפסיקו! אני מתחננת!‬
‫בבקשה, אל תעשו את זה!‬
‫אל תמות! בבקשה!‬
‫בבקשה!‬
‫קוראים לי ליילה.‬
‫שמעת? השם שלי הוא ליילה.‬
‫הבת שלי…‬
‫- תואר ראשון במשפטים‬ ‫ליילה קרטל -‬
‫אני כל כך רגילה לזה.‬ ‫מה אני אמורה לעשות בלעדייך?‬
‫בלעדיי? אל תגידי את זה!‬
‫לא תצליחי להתחמק ממני בכזו קלות,‬ ‫גברת גילנדאם.‬
‫בסדר.‬
‫יש לי הרבה מה לעשות בכל מקרה.‬
‫הציעו לי עבודה‬ ‫בסוכנות שבה אני עובדת בתור מתמחה.‬
‫באמת? נהדר!‬
‫אני כל כך שמחה בשבילך!‬
‫נראה.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫קשה למצוא עבודה בימינו.‬
‫פשוט קחי כל מה שהם מציעים.‬
‫הם לעולם לא ייתנו לך ללכת.‬
‫זה לא העניין.‬ ‫-ברור שכן.‬
‫הוא כבר לקח את התעודה שלי בכל מקרה.‬
‫היא כבר על הקיר. יפה.‬
‫אני לא יכולה לעבוד בלעדיה.‬ ‫-אנחנו שומרים אותה.‬
‫שנרים כוסית לכבודה?‬
‫בטח. קדימה.‬ ‫-בטח.‬
‫אני מאחל לך הצלחה ובריאות.‬
‫לחיי ההצלחה שלך.‬
‫שאלוהים יברך אותך.‬
‫לחיי אבא שלי.‬
‫הכרתי אותו רק יום אחד,‬
‫אבל כל זה קרה הודות לו.‬
‫נקווה שאני שווה את זה.‬
‫מה? ברור שכן, מותק.‬
‫אני אביא את הקינוחים שקיבלתי.‬
‫בסדר.‬
‫לחיי מוסה.‬
‫הינה מגיעה טולומבה טעימה.‬
‫אל תעשה את זה!‬ ‫-ואו! זה ענק.‬
‫תזיזי את הקערה.‬ ‫אני יודע שליילה אוהבת טולומבה.‬
‫הבחור מכין אותן ממש טעימות.‬ ‫אני בטוח שאף פעם לא אכלת משהו כזה.‬
‫תודה רבה.‬ ‫-אין לך נימוסים?‬
‫זה בסדר.‬
‫נוריה תחשוב עלינו רעות אם נגיש את זה ככה.‬
‫למה לה?‬ ‫-בחייך!‬
‫למה שאחשוב ככה?‬ ‫-נוריה מכירה אותנו היטב.‬
‫אבל…‬ ‫-אני לא אדם זר.‬
‫פשוט תאכלו.‬ ‫-זה הקינוח האהוב עליי.‬
‫באמת?‬ ‫-אני נשבעת.‬
‫לא ידעתי.‬
‫אני רק יודע שליילה אוהבת את זה מאוד.‬ ‫-גם אני.‬
‫עשיתי הזמנה…‬
‫זה ממש טעים.‬ ‫-לפני שבוע.‬
‫הוא ממש פופולרי.‬
‫תקני עוד כשתקבלי משכורת ראשונה.‬ ‫-את הכי טובים בקוניה.‬
‫סבתא שלי נהגה להכין את זה לחגים.‬
‫אימא שלי הייתה מכינה קינוח.‬ ‫זה לא היה טולומבה אלא דומה.‬
‫זה היה טעים מאוד.‬ ‫-אני זוכרת.‬
‫היא נהגה לשים משהו למעלה.‬ ‫-אפרסמון.‬
‫- לכבוד שכונת זייטינקאי… -‬
‫תרגום כתוביות: ג'ניה ליטבאק‬