Downloaded from YTS.MX
NETFLIX PRESENTERAR
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ditt namn?
Sedat Yücel.
Yrke?
Jag har varit kriminalvårdare på Konya-fängelset i 29 år.
Herr Sedat, det här är inget förhör. Som du vet hanterar polisen det.
Detta handlar om ditt uppförande.
Det är en del av en utredning som görs av justitieministeriet, men det kan bli åtal.
Du kan bli avskedad och därmed förlora din rätt till pension,
tillsammans med alla rättigheter du fått under din tjänstgöring.
Jag vet.
Okej. Då börjar vi.
Dagen då incidenten skedde, den 25 april 2018,
stod då internen Musa Solak under din uppsikt?
Ja.
Spotify.
-Vad? -Spotify.
"Stopify?"
"Spotify", kompis.
Du vet ställena som säljer begagnat?
Ja. Vad är det med dem?
Alltså, den här… Du kan lyssna på musik på nätet med den här appen.
Alla tonåringar älskar det.
-Är det gratis? -Ja.
Men internet kostar ju.
Ingen fara. Jag använder väl bara appen? Hur gör jag det?
Har du nånsin spelat datorspel online?
-Ja, på ett internetcafé. -Okej.
Du vet att man klickar på en ikon och så kör spelet igång?
-Ja? -Samma sak här.
Klicka på ikonen så startar den.
Den ser ut som mina rakbladsärr. Tre linjer mot en grön bakgrund.
Den ser ut precis som de.
Han har nog en tjej vid sidan om. Han har inte kommit hem före 02:00 på en månad.
Vem då? Din far?
Nej, min farfar!
Lyssnar du ens? Jag berättar ju nåt för dig.
Det är förfärligt hemma.
Du har åtminstone en far. Sen har vi ju mig.
Raring, även de nya ungarna här vet att du inte har nån far.
Bara lägg av.
-Vart ska du? -Jag behöver en cigg.
-Vill du hänga med? -Nej. Gå du.
Förresten, han kommer hit om några dagar, eller en vecka, max.
-Vem? Din far? -Nej, min farfar!
Coolt. Presentera oss för varandra.
Det går inte. Hur ska jag kunna det? Han stannar bara en natt.
Säger du det? Okej, då.
Vi är ju nästan grannar. Jag vill bara träffa honom i fem minuter.
-Vad sägs om det? -Kom igen. Var inte en idiot.
Han stannar bara en natt.
Ska jag säga till honom att han måste träffa mina kompisar?
Kom in.
-Du bad att få träffa mig? -Ja, Sedat.
En intern har begärt permission. Musa Solak.
Han åker hem under en dag nästa vecka under ditt överinseende.
-Ja, men du vet att jag vill gå i pension. -Jag vet. Det ordnar sig.
Ingen fara. Han är lugn av sig. Han har giltigt skäl.
Ni åker den 24 och är där den dagen, sen återvänder ni nästa dag innan kvällen.
-Men min dotter kommer ju från Italien. -Sedat!
Saker och ting är redan komplicerade. Ställ inte till mer problem.
Okej. Förlåt mig. Jag ställer upp.
Behçet sköter dina utgifter. Och få tillbaka honom hit så fort det går.
Självklart, herr Faruk.
-Ursäkta mig nu. -Varsågod.
Hej, älskling!
Säger du inte ens hej längre?
Jag såg dig inte. Hade jag det…
Ja?
Då hade jag sagt hej.
Hade du det?
Jag måste gå. Jag är redan sen.
Okej. Gå, då.
Jag letar upp dig ändå.
Du var mycket yngre då.
Jag menar…
Jag klarar inte det här.
Hej, Yonca. Hur mår du, raring?
Du har blivit så stor.
Fan.
Hej, Yonca. Har du bott in dig i huset?
Du föddes här, bara så att du vet.
Oroa dig inte. Jag kommer tillbaka igen om bara ett litet ögonblick.
Som om hon bryr sig om du kommer tillbaka eller inte.
Hej, Yonca.
Jag heter Musa.
Jag är din far.
Smaklig måltid.
-Tack. -Tack.
Sa han nåt som verkade misstänkt?
Kanske nåt som indikerade hans avsikter?
Nej.
Han sa inget misstänkt.
Men han var upphetsad.
-För att han skulle få träffa sin dotter? -Ja.
Han hade inte träffat henne på 14 år. Det var därför han bad om permission.
-Varför vänta i 14 år? -Hans fru lät honom inte träffa henne.
Hon sa till henne att Musa var död.
Det är orsaken. Mamman lät henne aldrig besöka eller skriva till honom.
Så varför tillät hon det nu?
Det gjorde hon inte.
-Hon dog. -Hur då?
En bilolycka.
Och sen, då?
Sen fick mammans föräldrar ta hand om henne. Men de ville inte veta av henne.
Sen lämnade de över flickan till Musas mor.
Hon är svårt dement, i Alzheimers.
Och det var därför som han plötsligt begärde permission.
Har du aldrig ens sett ett foto på henne?
-Nej. Hon skickade inga. -Bodde de också i Antalya?
Nej. När jag låstes in åkte min fru till Urfa för att bo hos sin far.
Jag skrev brev. Jag ringde också, men…
Vad hände sen?
Inget.
-Hur fick du tag på fotot? -Vår granne Nuriye skickade det till mig.
Gud välsigne henne.
Vi har ingen annan. Hon tog alltid hand om oss.
Hon skickade fotot för tre eller fyra dagar sen. Hon vägrade innan dess.
-Har du barn? -Det har jag.
-En dotter. Hon är 25. -Vad trevligt. Gud välsigne henne.
-Amen. Gud välsigne din med. -Amen.
Musa…
Varför var din hädangångna exfru så arg på dig? Vad hände?
Alltså, vi…
Hon blev gravid. Det var därför vi gifte oss.
Jag var full, och…
Jag var dum.
Titta på ditt barn en sista gång!
Fan ta dig, Musa!
Jag hade ett annat förhållande…
Vi kände inte varandra så bra.
Det gjordes misstag.
-Vet polisen om det här området? -Självklart.
-Vi bör inte dröja oss kvar här. -Det är Elif. Jag ska bara… Vänta.
Hallå? Ja, raring?
Jag mår bra. Hur mår du?
Jag är i Antalya, raring. De skickade hit mig för en dags jobb.
Jag är tillbaka i morgon.
Vad?
Alla förberedelserna…
Det är inte okej. Din mamma blir jätteledsen.
Vad kan hon säga i telefonen? Hon vill inte att du ska bli upprörd.
Vad? Gör inte så här mot oss, raring.
Gör det inte. Har du inte orsakat oss nog med lidande redan?
Nu får det räcka, Elif! Hör på nu… Hallå?
-Vad står på? -Det var inget.
Föräldraskapsproblem.
Nu är vi framme.
-Välkommen, Musa. -Trevligt att träffas, Nuriye.
Herr Sedat.
-Välkommen. -Tack, raring.
-Han är från fängelset. -Jag förstår. Välkommen.
Återigen välkommen.
-Dra åt helvete! Släpp mig! -Kom hit!
-Jag lovar att jag… -Släpp mig! Bara dra åt helvete!
Jag väntar här, Musa.
Absolut inte. Bordet är dukat. Kom med in.
-Du borde inte ha gjort dig nåt besvär. -Snälla.
-Kom in. -Okej.
-Var är mamma? -Hon är därinne.
Mamma! Min underbara mor! Väntade du på din son vid fönstret?
Vem är han?
-Varför säger du att du är min son? -Det är jag, mamma. Det är jag.
Vad gör du i mitt hus?
Vilka är de, raring?
Det är jag, mamma. Det är Musa. Känner du inte igen din son?
Musa?
Var inte löjlig.
Vi hade en granne. Hon hette İksan.
Hennes man hette Ramazan. Minns du det?
Så klart jag gör.
Ramazan var mycket sjuk. Jag undrar om han nånsin blev bättre.
Han mår bra, mamma. Oroa dig inte för honom.
-Mår han verkligen bra? -Ja.
Det var trevligt att höra.
Han sa: "Tant Nebahat behöver inte oroa sig för mig alls."
Hur kunde jag låta bli att oroa mig?
Kom nu. Du borde vila lite.
-Vad? -Kom nu. Du är trött.
-Jag är trött. -Kom så går vi.
-Ta en liten tupplur. -Det ska jag.
Vilka är de här männen?
-Släng ut dem. -Visst, det ska jag göra.
-Ingen fara. -Jag behöver sova.
Okej.
Bara lägg dig ner ett tag.
Det är en svår sjukdom.
-Gud hjälpe henne. -Tack för de orden.
Varsågod och sitt.
-Det är bra så här. -Varsågod.
-Nuriye. -Ja?
Är hon alltid så här? Är hon alltid borta?
Doktorn sa att allt kan hända.
Jag förstår.
Hon vet inte om att hon är sjuk. Hon bara lever på.
Du måste vara hungrig. Bordet är dukat.
-Tack. -Varsågod.
Okej.
Nuriye…
Hon är i skolan. Hon har ett viktigt prov. Hon kommer hem sen.
-Kom nu. -Okej.
FRU AYŞENUR FRÅN BANKEN
Varför blev du så distraherad av telefonsamtalet du fick?
Jo, alltså…
Jag blev bara upprörd för att min dotter ställde in sitt besök.
-Det var nog orsaken. -Varför ställde hon in?
Kort sammanfattat… Hon gifte in sig i en rik familj.
De har kontakter, de är betydelsefulla människor.
De bor i Italien. Vår dotter också.
De besökte Istanbul i en vecka.
De skulle bo hos oss i några dagar. Vi hade förberett allt, så klart.
Sen fick de andra saker att göra, och…
I slutändan blev det inte av. De hälsade inte på.
Det var därför jag var lite upprörd. Det var allt.
En rik svärson, säger du.
Att de är rika betyder inte att jag inte fullgör mina plikter.
Jag gör alltid det jag ska.
Du borde ju inte haft problem med att betala för bröllopet och sånt.
Uppenbarligen.
Gillar du det inte?
Jodå. Det är jättegott.
-Du kan få nåt annat. -Nej. Du har lagat jättegod mat.
-Smaklig måltid. -Jag tappade aptiten.
Är det på grund av samtalet?
Nej.
Jag ska ta en cigarett.
-Smaklig måltid. -Tack.
Hej, raring. Välkommen. Kom in.
Kom in, bara.
Kom in. Stå inte bara där.
Hej, Yonca.
Jag heter Musa.
Jag vet.
Vänta lite.
Jag gjorde den här åt dig.
Du kan kanske sätta i ett foto.
Tack ska du ha.
-Låt oss äta. Du måste vara hungrig. -Jag är utsvulten.
Kom då.
Nej, chefen.
Det kan se så ut, men man vet aldrig.
Så klart. Kommer du hit ikväll, chefen?
Okej, chefen, men…
Han var här idag, du vet, och…
-Okej, chefen. -Håll käft, din dumjävel.
Okej. Jag bara nämnde det.
Vi ses i kväll.
Vi ses.
Jävla svin! Du kollar mig var tionde minut men du blir arg om jag frågar dig nåt.
-Hämta lite kaffe åt mig. -Genast.
När jag låg i militären hade jag en rik kompis.
En dag sa han:
"Musa, har du nånsin tänkt på att det vore en lyx att dricka ur en glaskopp?"
Vi skrattade så mycket.
Man lär sig att uppskatta småsaker under militärtjänsten.
Det är samma sak i fängelset.
-Hur går det i skolan? -Det är väl okej.
Toppen.
Bara så att du vet, det är inte lätt att träffas så här ansikte mot ansikte.
Jag bara…
Du vet…
Du fyller 18 om två år.
Jag ville träffa dig innan det var för sent.
Jag kunde inte förhindra det som hände, men det hände ju.
-Det är okej. -Nej, det är det inte.
-Vad sysslar du med? -Vänta lite.
-Vem tittar du på? -Ingen.
-Vem är det? -Det var ingen.
Det är Musa och Yonca.
-Är Musa här? -Ja, han är här.
-Var är han? -Han är ute på verandan, frun.
Du måste äta. Jag tar med dig till honom efteråt.
-Vem mer var där, sa du? -Yonca.
-Ditt barnbarn är med honom. -Yonca.
-Yonca! -Okej, frun. Låt oss bara…
-Yonca! Min älskling! -Lugn.
-Kom. Vad är det? -Min älskling!
Det är okej.
-Min älskling! -Upp med dig nu. Kom här.
Idag var en ansträngande dag. Det går bra. Kom.
Hör på, raring. Det är svårt att behålla anständigheten här.
Du måste vara försiktig. Du måste verkligen akta dig.
Vi ska ändå åka härifrån så fort jag kommer ut.
Vi stannar inte kvar.
Okej?
Okej.
Klart att jag frågade. Gülendam, jag kan inte fråga varje dag.
Då blir de nervösa.
Varför? Vad är det för fel med att fråga om din pensionsbonus?
Du vet inte hur allt fungerar.
Den måste godkännas av revisorn och fängelsedirektören först.
Jag kan inte fråga 50 gånger om dagen. De pratar nog bakom ryggen på mig.
Vad finns det att prata om?
De borde oroa sig för sig själva. Man står sig själv närmast.
-Sedat. -Ja? Vad är det?
Minns du Nafiz? Skräddaren. Hans springpojke kom förbi i morse.
Han sa att Nafiz vill prata med dig.
Varför skickar han folk hem till oss?
-Vilken skitstövel. -Du svarar inte när han ringer.
Har du lånat pengar av procentaren, Sedat?
Varför skulle jag göra det? Jag kunde inte svara. Jag är ju i tjänst här.
Han ringde mig nyss två gånger.
Oroa dig inte. Jag ringer och pratar med honom.
Allt ordnar sig. Har Elif ringt dig, Gülendam?
Det gör hon inte. De kommer inte.
Jag har en gryta på spisen.
Okej. Jag tar med internen tillbaka och är hemma imorgon.
-Ring om du behöver nåt. -Okej.
De har inte tid.
De får bara komma ut och resa när maken är ledig.
-Jag kan fixa salladen. -Det behövs inte.
-Jag är bra på att göra sallad. -Säkert?
Det kan du tro.
-Nuriye. -Ja?
En kille glodde på oss borta vid kaféet. Det var konstigt.
Ingen fara. Det var säkert inget.
Nej. Han såg på oss som om han… Jag är bra på att läsa folk.
-Nuriye. -Ja?
När ska de åka?
Vi åker tidigt i morgon bitti. Okej? Du behöver inte oroa dig för det.
Du…
Hon frågar för att hon saknar sin pappa.
Visade inte flickan tecken på trauma?
Det gjorde hon inte.
Hon gjorde inget som väckte min uppmärksamhet.
Är du hungrig?
Nej, jag är mätt. Tack.
-Jag ska beställa nåt. Ska du ha nåt? -Jag är också hungrig.
Vad vill du ha?
Jag vet inte. Vad ska du ta? Beställ samma åt mig. Köttbullar, pide, döner…
-Köttbullar, då. -Okej.
Vi tar köttbullar.
-Vet du vad? Jag vill ha döner. -Okej. En portion? Mer?
En portion.
İhsan.
-Ja? -Jag vill beställa lite mat.
-Jag har en fråga. -Varsågod.
Köttbullar och…
Ni kan det här. Kommer jag att kunna gå i pension snart?
-Airan? -Ja.
-När vill du sluta? -Bröllopet blir tydligen den 5 juni.
Jag behöver min pensionsbonus till dess.
-Det verkar osannolikt. -Jaså?
Polisen skickade det här. De glömde underskriften.
Det är vad jag trodde, men…
Du sa "tydligen".
Ursäkta?
Du sa "tydligen" den 5 juni, som om du fick veta senare. Det är ert bröllop med.
-Sa jag "tydligen"? -Ja.
Det är bara ett talesätt.
Bröllopet ska gå av stapeln den 5 juni.
Vad gör du i mitt rum?
-Vad? -Ut med dig.
-Vem är du? -Lugn.
-Han är ingen främling. Jag känner honom. -Vad?
-Jag känner honom. -Bjuder du hit män, din slampa?
Kom igen. Var inte så där. Jag skulle aldrig bjuda hem en man till dig.
Jag väntar därinne.
-Försvinn. Bort med honom. Vem är han? -Jag skickar iväg honom.
-Gör det. -Det ska jag.
-Jag känner honom inte. Han snokade runt. -Okej. Det är okej.
Hur går det, Musa?
Jag mår bra.
-Jag väntar på min frihet. Det blir snart. -Ja.
Apo frågar efter dig. Vi håller koll på huset. Oroa dig inte.
Tack. Gud välsigne dig.
-Hur går affärerna för Apo? -De har expanderat.
Omsättning på över 500 000. Turisterna köper också.
En halv miljon?
Ja, men expansionen leder till mer besvär. Större utgifter.
Vem bryr sig om omsättningen är mer än 500 000?
Åttiofyra personer greps, och det bara under förra året, Musa.
På ett enda år. Vi måste ta hand om dem. Glöm inte det.
Polisen konfiskerade nästan 2,5 ton gräs och cirka 100 kilo kokain.
De tog 240 000 piller också.
Man kan inte bara säga till leverantören: "Tyvärr, polisen tog allt."
-Eller hur? -Visst.
Ja.
Åt helvete med det.
Apo vill säkert ha dig vid sin sida när du kommer ut.
Vi får väl se.
Jag behövde inte langa förrän idag, och jag vill slippa det i framtiden.
Så klart, broder. Jag vet att du inte behöver det. Men vi behöver dig.
-Bor han här fortfarande? -Nej.
Han köpte ett fint hus i Lara. Men han kommer förbi varje kväll.
Varför det?
För att hämta pengarna. Haluk driver kaféet åt honom.
Han samlar in sina pengar dagligen efter kvällsbönen.
Är det nån där?
Hur som helst, Kadir… Jag bör nog gå innan han ser mig.
-Ta hand om min familj. -Självklart.
-Absolut inte. -Snälla du.
Jag har nog med pengar. Okej?
Hälsa alla från mig. Adjö.
Så kallt.
-Ja. Vad är det med vädret? -Eller hur?
-Gud välsigne dig. -Amen.
-Tack. -Kom in.
-Hej. -Välkommen, chefen.
-Nåt nytt? -Vi har inte sett honom igen.
Han lämnade inte huset.
Det ser jättegott ut.
-Öppna den. -Jag vill ha baklava!
-Baklava! -Ge lite till barnen.
-Är Nuriye där? -Ja. Hon lämnade inte huset heller.
Var är Kadir?
Han pratade med honom i eftermiddags. Han kom inte förbi nåt mer.
Vad fan är det här egentligen?
Varför får han permission tre år innan straffet är avtjänat?
Musa vet inget, va?
Nej, chefen. Det är inget problem. Det hade vi vetat om nu i såna fall.
Kadir ringde efteråt och sa att allt var bra.
Dumskalle! Varför sa du inget? Du sa att han inte kom förbi!
Jag vet inte varför, chefen. Du bad mig inte…
Det är för att det enda du tänker på är fitta!
Din jävla…
Förlåt, chefen.
Det är bara Erhan som inte levererat. Jag sa att han har på sig till imorgon.
Det händer ofta med Erhan nuförtiden.
Skicka ut nån som skjuter honom i benet.
Han får inte en fjärdedel längre, utan en sjättedel från och med nu.
Då tjänar han inget på det. Det är inte värt arbetet.
Hör på! Han är väl en jävla knarkare? Han får ta det jag ger honom.
Ja, chefen.
Nuriye, finns det nån dessert?
Nej, raring.
Jag borde ha köpt nåt. Men vi har kakor.
-Jag kan hämta några. -Nej tack.
-Säkert? -Ja. Tack ändå.
Är det Instagram?
-Vad? -Är inte det Instagram?
Där man kan lägga upp foton och lägga till kommentarer.
Ja, det är Instagram.
Har du det?
Ja, det har jag, men det här är nåt annat.
-Jag pratar med en vän på WhatsApp. -På vad?
-WhatsApp. -WhatsApp. Just det.
Har du Facebook?
Var ska jag sova, Nuriye?
Ikväll? Det blir svårt. Du kan sova hemma hos mig.
Det behövs inte. Hon kan sova i sin säng. Jag kan sova på golvet.
Då får vi tillbringa natten tillsammans. Går det bra?
Visst.
Okej, då.
Du kan bo hemma hos mig. Jag har plats. Jag fixar en säng åt dig.
Jag bör stanna här. Jag kan inte ge mig av. Det finns regler.
Området här är inget vidare. Jag vill inte få några problem.
Jag sover på soffan om det går bra.
Okej.
JAG SA JU ATT MIN FAR ÄR HÄR.
-MENAR DU ALLVAR? -JA.
-VI VET BÅDA ATT DET INTE ÄR SANT. -HAN ÄR HÄR I RUMMET MED MIG.
VISST, SÄKERT! JAG SKULLE JU FÅ TRÄFFA HONOM.
JAG SA JU ATT DET INTE GÅR…
Sms:ar du fortfarande?
Ja.
Är det en pojke?
Vem då?
Den som sms:ar dig. Är det en pojke?
Åh, nej! Det är en flicka.
Vilken lättnad.
-Du får väl inte lämna huset, va? -Det stämmer.
Varför undrar du?
-Släpp! Det gör ont! -Sluta skrika!
Du gör mig illa! Släpp mig.
-Släpp mig. -Lugna ner dig!
-Sluta! Släpp mig! -Din jävla hora!
-Släpp mig. -Ligg still!
Det är okej! Det är över! Nuriye, det är okej. Det är över nu.
Det är över.
-Ska vi bara prata? -Ja. Bara lite småprat en liten stund.
-Det tar bara ett ögonblick. -Det är okej. Jag är ju ändå ute.
Vi tittar bara förbi.
Okej. Vi kanske kan ta en promenad sen.
Visst.
-Tänk om herr Sedat vaknar? -Än sen? Han kan inte göra nåt ändå.
-Det är huset där. -Okej.
-Vi väntar här borta. -Okej.
Där är hon.
Tänk att du fick mig att göra detta.
-Hej. -Hej.
Här är vi.
-Var det på riktigt? -Ja. Hur mår du, raring?
-Hej. Jag skojade ju faktiskt, men… -Ja, säkert!
-Vad sa du till dina föräldrar? -Att du var här.
-Och att jag skulle komma tillbaka genast. -Du trodde visst inte att jag fanns.
-Så var det inte, herrn. -"Så var det inte, herrn." Hur var det då?
Okej! Jag fattar.
Hur som helst, vi måste gå nu.
Okej, då. Jag ska röka eftersom jag ändå är ute.
God natt, raring.
Ge mig en.
Med din pappa här?
Javisst, ja.
-Okej. Vi ses. -Godnatt.
-Jag är glad att du gjorde det här. -Tog med dig ut?
Ja.
-Du måste ha saknat området. -Det är inte det.
Det är pappa-dotteräventyret. Jag ska berätta för alla i fängelset.
Hoppas att herr Sedat inte kollat rummet.
Han tittar nog inte bara in i folks rum. Han gör säkert inte så.
Varför skulle han det? Varför?
Jag rymmer inte. Jag har bara tre år kvar. Varför skulle jag rymma?
Vi går tillbaka innan du blir galen.
Aldrig i livet.
Och du visste inte att de hade lämnat huset?
Inte en aning. Jag fick reda på det efter förhöret.
Det är enbart mitt fel. Jag accepterar det.
Men vi åkte så tidigt. Jag var utmattad. Jag tror jag somnade omedelbart.
-Och hans förhållande till dottern? -Hon höll en viss distans.
Vi förstod inte varför då.
Och han reagerade så fort han fick reda på det?
Ja.
Tyckte han inte att hon uppförde sig lite misstänkt?
Hon gjorde inget som verkade misstänkt.
Visste Nuriye att Apo tvingade henne att prostituera sig?
Hon visste.
Hon dolde det så att inte Musa skulle bli helt galen.
Hur var din mamma? Hur var ert liv tillsammans?
Jag vet att jag bara frågar och frågar. Du behöver inte svara.
Du vet hur det var.
Jag vet faktiskt inte hur det var.
Jag kände inte Nihan så väl.
Vad menar du? Hon var din fru.
Det har du rätt i.
-Varför tittar du på mig så där? -Ingen anledning. Jag bara gillar det.
-Vad gillar du? -Dig.
Eftersom du är min dotter.
Det är jag väl, va?
Vänta bara tills jag kommer ut. Då ska vi alltid vara tillsammans.
Lovar du det?
Jag lovar.
-Nu har du lovat. -Jag svär på det.
-En selfie? -Vad?
Jag ska ta ett foto på oss. Jag ska visa det för mina vänner i skolan.
Varför inte? Vem ska ta fotot?
-Jag. -Okej.
Det ser så annorlunda ut.
När var du här sist?
Det var länge sen. Jag åkte in för 15 år sen.
Mycket har förändrats sen dess.
Hur vet du det? Du har ju aldrig varit här förr.
Jo, alltså… Mina kompisar berättade om det.
-Jag kommer bra överens med mamma. -Vad?
Jag gjorde det, menar jag.
Minns du att du frågade om mamma på spårvagnen?
-Ska jag berätta? -Så klart. Berätta.
Vi kom jättebra överens. På dagarna jobbade hon.
Vi lagade middag tillsammans varje kväll.
Jag kommer hem sent. Jag har inte lagat nåt. Ta vad som finns i kylen från igår.
Hon berättade om hur hennes dag hade varit.
Vem som kom, vad de gjorde…
Säg nåt, då! Ser jag ut som en gatlampa, eller?
Jag berättade om skoldagen.
Okej.
Vi älskade att laga mat ihop.
Jag är inte din tjänare!
Vi var mer som vänner än som en familj.
Jag förstår.
Sen åt vi middag tillsammans.
Vi älskade att dricka te medan vi tittade på tv.
Vi såg på våra favoritprogram tre dagar i veckan och lekprogram de andra tre.
Söndagar var vår filmkväll. Ibland gick vi på bio på söndagarna.
Det gillade jag mest. Vi köpte söta popcorn och ibland yoghurt.
Den sorten de har på bion. De har i choklad, karamell, socker, frukt…
Den är jättegod.
-Håll käften! -Du är galen!
-Dra åt helvete! -Du med, du son av en hora!
-Du ska få, din skitstövel! -Du är den enda horan här!
-Du ska nog få se! -Håll käften!
Jag gillade filmer med, men mamma älskade sina program.
Hennes favorit var kärleksfilmer.
Jag gillar dem inte. Allt är så utdraget. De är löjliga. Jag hatar dem.
Jag gillar actionfilmer mer. Eller thrillers.
Det var väl allt. Kan vi åka hem nu?
En sista sak, bara.
Vi kan gå in om du fryser.
Nej, det går bra.
Har du varit här förut?
Det är första gången.
Stället här är väldigt gammalt. Det fanns här när jag var barn.
-Ser du killen där inne? Med mustaschen. -Ja.
Det är ägaren. Han fanns här när jag var liten.
När jag gick i mellanstadiet brukade jag gå hit varje dag och ta en éclair.
Jag bad min pappa om pengar till en éclair varje dag.
Hur som helst…
Jag var här en dag.
Jag såg Nuriye vid dörren.
Jag ville bjuda henne på en.
På den tiden…
Ser du det första bordet där? Där brukade de ligga.
Men jag hade bara pengar till en. Jag hade inget val.
Vad? Stal du den?
Inte så högt.
Men jag betalade för en.
Var du kär i henne?
Galet kär.
Varför gifte du dig inte med henne, då?
Jag ville det.
Men…
Men den kvällen när jag träffade din mor…
Då var jag full.
Och sen…
Sen hände det saker mellan oss.
-Så… -Jag fattar. Okej.
Jag är glad att det hände.
Varför det?
För att du föddes.
-Du är fortfarande kär i henne. -I vem? Nuriye?
Ja. Hon älskar dig med.
-Hur vet du det? -Det är uppenbart. Alla kan se det.
Vill du inte att de ska se dig?
Jag får problem om de gör det. Gå du.
Jag går genom bakgårdarna. Vi möts igen fem hus bortom kaféet.
-Okej. -Då går vi.
Hej, sötnos.
Hur är läget? Var kommer du ifrån så här sent?
Ingenstans. Jag hälsade på en kompis. Vi småpratade lite och nu ska jag hem.
Prata lite med mig också. Vad sägs? Inte?
-Så här sent? -Ja.
Varför inte? Om du kan prata med andra…
Det är sent.
Det går bra. Bara en liten stund.
-Vad ville han? -Vem? Haluk?
"Haluk?" -Ja.
Han är lika gammal som jag. Du borde säga "herr". Till och med "farbror".
Jag brukade säga "herr Haluk", men han tyckte det var för formellt.
Okej. Gå hem nu.
-Vart ska du? -Gå hem.
Det är okej. Jag ska säga "herr". Börja inte bråka.
Snälla du. Du råkar illa ut. Jag ber dig. Gör det inte.
Kom så går vi.
Hör på. Använd bakgatorna så mycket du kan.
-Gå inte förbi framför kaféet. -Okej.
-Gör det tills jag blir fri. -Okej. Oroa dig inte.
I morgon bitti åker vi tillbaka till Konya och du ska återvända till ditt liv.
Håll en låg profil i tre år. Det är inte länge. Tiden flyger förbi.
Du lär ha tagit examen då.
Du kanske börjar på college.
Vi kan flytta om du vill studera nån annanstans.
Allihop.
Nuriye också.
Jag skaffar mig ett jobb. Jag är ju faktiskt en byggförman.
Jag kan ta två jobb om jag måste.
Jag hjälper dig med din examen.
Jag kräver inte så mycket själv.
Jag ska inte begära nåt mer.
Nuriye?
-Jag såg er två ge er av. -Vad?
Jag såg er två ge er av.
Vi besökte hennes kompis. Yonca insisterade.
Jag förstår.
-Sover hon? -Ja.
Låt oss slå oss ner.
-Du har klippt dig. -Ja, det har jag.
Det var kortare, som en pojkes frisyr, men det växte ut igen.
Jag vill hålla det kort.
Men det var ett tag sen.
-Jag har ingen hårnål. Är det för krusigt? -Nej. Det är vackert.
Tack.
Jag ska låta dig sova nu.
-Nuriye. -Ja?
Jag har så mycket att säga dig, men det finns inte ord nog.
Jag vet.
Jag får alltid den känslan också.
Vilken då?
Jag trycker undan den eftersom jag inte kan prata med dig.
-Och sen… -Ja? Vad då?
-Du kommer bara att skratta. -Jag vet ju inget.
-Jag säger inget. -Jag ska inte skratta. Jag är ju nyfiken.
-Lovar du? -Jag lovar.
Jag skrev brev till dig.
Jag vet. Du skickade många brev till mig.
Inte de…
Jag skickade inte alla.
-Vad menar du? -Jag behöll ett för varje jag skickade.
Varför gjorde du det?
Bara därför att. Jag menar…
Varför? Var de inte skrivna till mig?
-Ta hit dem. -Nej.
-Jag vill läsa dem. -Nej.
Läs dem när du blivit fri.
Skrev du två varje gång? Du behöll ett och skickade… Herregud!
-Du lovade. -Jag skrattar inte.
-Jodå. -Det gör jag inte.
Nu skrattar jag.
Musa, vi måste iväg.
Vi tar bussen, eller hur, Nuriye?
Jag lånade min kompis bil. Jag skjutsar er.
Jag släpper av Yonca efteråt. Så får de ta farväl på terminalen.
-Och fru Nebahat? -Grannens dotter ser efter henne.
İremnaz tar hand om henne. Hon kommer strax.
Okej.
-Jag väntar utanför. -Okej.
Hallå? Nafiz.
God morgon.
Jag är i tjänst.
Vad?
Jag fick just jobbet. Det var därför jag inte kunde svara.
Hör på.
Jag hörde att du har skickat folk för att jag inte svarar.
Det är inte okej.
Jag är redo.
Musa.
-Är du okej? -Ja, det är jag. Jag mår bra.
Vi är nog väldigt tidiga. Eller hur, Nuriye?
Låt oss vänta där borta, då.
Okej.
Fortsätt, bara.
-Jag ska hämta lite te. Vill ni ha? -Visst.
Sköt om dig.
Okej. Du med.
Minns du vårt samtal på verandan igår?
Jag försökte be om ursäkt, men jag kunde inte.
Och?
-Eftersom vi har tid… -Jag fattar.
-Jag menar allvar. Du måste inte. -Jo, det måste jag.
Du måste inte lyssna.
Jag säger det inte för din skull ändå.
En vän i fängelset berättade en historia om sin son.
Men inte om en liten pojke, utan en tonåring.
Han sa att pojken var impulsiv.
Han råkade alltid i knipa. Osman fruktade att nåt skulle hända honom.
Hur som helst så sa han…
"Bebisen, din bebis…
De förlöser den på sjukhuset och överlämnar den till dig.
Och de säger…
Håll den vid liv.
Det är ditt uppdrag."
Den måste överleva så att du kan kalla dig för far.
Att vara en man är inget värt annars.
Om man inte kan ta hand om barnet…
Om man inte kan skydda det, är man verkligen en man då?
Jag fanns inte där för dig.
Vem vet vad du har gått igenom, utan nån att prata med.
Vem vet hur många skitstövlar, svin och arslen som du har stött på.
Vem vet vad de har bett dig göra för att du var utan en far?
Men du har stått emot dem så mycket du kunde.
Du var rädd. Så rädd.
Men du hade ingen att berätta det för.
Musa. Min pojke.
Min pojke!
-Är det verkligen du? -Ja, det är det!
Jag är här, mamma. Jag är här, min sköna.
-Musa. -Mamma.
Dina morföräldrar ville inte ha dig.
De skickade dig till din far, som du trodde var död.
Det var då du fick reda på att din far satt i fängelse.
Det är okej. Du är ju här nu, eller hur?
Min vackra mor!
Du anförtrodde henne till mig. Jag misslyckades.
Det är därför du är här, eller hur?
Vad…
Vad menar du, mamma?
Yonca. Mitt barnbarn, Yonca.
-Yonca. -Vad?
Se på mig. Vad hände med henne?
Vad hände, mamma? Se på mig, mamma. Vad hände med Yonca?
Du är en duktig flicka.
Tack.
För vad?
Vad heter du?
Min ängel.
Mitt vackra barnbarn. Du är så vacker.
Du är inte min dotter. Vad heter du?
Musa, vad pratar du om?
Vad säger du? Var inte löjlig. Musa!
-Du kan gå nu, raring. -Musa.
Musa.
Det är okej, raring. Iväg med dig nu.
-Musa, lugna dig, för guds skull. -Det här är inte okej.
Det är okej. Sluta gråta. Det är bra.
-Musa, lugn. -Gråt inte. Iväg med dig nu.
Nu är du löjlig. Kom så går vi till bussen.
Herr Sedat, hon är inte min dotter.
Vad säger du? Visst är hon det! Det var 15 år sen sist. Det är okej att vara nervös.
-Nu går vi. -Berätta var min dotter är.
Det är inte som du tror.
Nåt hemskt har hänt. Berätta var hon är, Nuriye.
Släpp henne, Musa.
-Det är okej. -Var är min dotter? Berätta, Nuriye.
-Berätta nu! -Hon är ju din dotter.
-Det är okej. -Hon är inte min dotter.
Nuriye, var är min dotter?
Vad pratar han om, Nuriye?
Säger han sanningen?
Berätta.
Yonca! Åh, min lilla flicka.
Yonca höll sig för sig själv när hon kommit hit.
Jag skrev till dig om det.
Jag berättade ju att hon inte ens hade pratat på länge.
Men Nebahat ställde upp hela tiden.
Hon var överlycklig, som om det vore du.
Men du vet hur oberäknelig hon kan vara.
Det påverkade henne mycket.
Jag tog ett foto av henne och ramade in det,
så att Nebahat kan minnas henne.
Jag gömde det just innan du kom.
Hon hittade det igen, tydligen. Jag höll inte koll ordentligt.
Jag är en idiot.
Inget dög, Musa.
Vi sa att du var vid liv och i fängelse.
Hon sa att hon inte hade nån far.
Hennes humör var hemskt. Hon var alltid arg.
Jag kunde inte få henne att gå i skolan. Hon ville inte.
Och sen…
Sen träffade hon en knarkare i grannskapet.
Han gav henne knark så att hon skulle glömma sina problem.
Han visade henne hur man tog dem också.
Hon var redan beroende när jag märkte det.
Skadan var redan skedd.
Inget hjälpte, Musa. Jag gav henne stryk. Jag låste in henne.
Jag lovar att jag försökte allt.
Hon hade dragit på sig skulder också.
Apo ville att hon skulle langa. Jag sa nej.
Jag sa att jag skulle göra det istället.
Han vägrade.
Han sa åt mig att inte oroa mig.
Hon skulle bara behöva langa, inget mer.
Musa.
Jag ber dig, Musa. Snälla. Allt jag gjorde var för din skull. Jag lovar.
Jag bad alla i grannskapet att inte säga nåt.
Berätta, Nuriye.
Hon gick för att langa en kväll.
Hon kom inte tillbaka.
Jag väntade på henne varje kväll. Jag lovar.
Men jag somnade den kvällen.
Det var nog djävulens verk.
Hon var död när jag hittade henne.
Ingen hade ens tittat till henne.
Ingen av skitstövlarna hade ens brytt sig.
-Hur hände det? -Jag vet inte.
Jag vet inte. Jag lovar att jag försökte få reda på det.
Det gick inte.
Apo tyckte det var nog. Han sa åt mig att släppa det.
Jag sa att han fick begrava henne utan att berätta det för nån.
Varför det?
Så att du inte skulle få veta.
Om du hade fått reda på det hade polisen blivit inblandad.
Jag var rädd att du aldrig skulle ha släppts ut.
Men Apo höll vad han lovat. Kommunen, polisen… Ingen blev inblandad.
Vi begravde henne i hemlighet.
Jag gjorde allt rätt, Musa.
Han kom alltså på att nåt pågick. Apo hade tvingat henne till prostitution.
Flickan blev rädd och stack iväg. Hon har varit saknad sen dess.
Musa gick fram till dig och attackerade dig helt utan orsak.
Alltså…
Han gick bara fram till dig och gav dig en dansk skalle.
Du blev desorienterad.
Han tog din pistol, och sen knockade han dig med den.
Ett citat från din formella utsaga: "Han hade redan stuckit när jag vaknade.
Jag fick höra vad han gjort efteråt."
Det stämmer.
Gör det inte. Vi sätter oss på bussen och åker.
-Musa. -Musa!
Släpp mig.
Gör det inte.
Släpp mig.
Snälla du! Gör det inte!
Ge dig inte iväg.
Skjut mig eller gå ur vägen.
Har du nåt mer att tillägga?
Nej.
Du visste inte vart han skulle eller vad han tänkte göra?
Det stämmer.
Grabben. Gör inte det här.
-Musa! -Du…
Ta den här.
Tack.
Musa.
Det verkar skumt.
Vad menar du?
Han gjorde det för att de tvingade hans dotter, men vi har inga bevis.
Det här är allt vi har. Nuriye Çataklıs uttalande.
Dottern Yonca Solak saknas.
Hon försvann efter incidenten. Det är som om hon aldrig funnits.
Du ville pensionera dig före incidenten för att din dotter skulle gifta sig i Rom.
Brudgummen är rik. Toppen.
Men som du nämnde har du ett ansvar, du är brudens familj.
Antyder du nåt? Jag fattar inte.
Jag antyder ingenting. Det går inte ihop, och jag väntar på att du ska förklara.
Mitt i ett kriminellt nätverk, och du pratar om pension och bröllop.
Vad menar du egentligen?
Jag berättade ju. Vad har min bonus att göra med min dotters bröllop?
Vad? Mycket, tydligen.
-Men det du säger är… -Håll käften!
Det tas med i utredningen. Säg inte att det är personligt och tro att det är över!
-Bara berätta för oss. -Berätta för oss!
Jag har skulder.
Mycket större än jag kan betala.
Jag har bara en dotter. Jag har gjort allt hon bett om.
Jag gjorde allt för henne.
Vi förstod aldrig vad hon ville. Vi visste inte vad vi skulle göra. Vi visste inte.
Hon ville gå på college. Hon var besatt av det.
Men hon pluggade inte. Hon borde ha gjort det om hon ville gå på college.
Hon kom inte in nånstans. Hon var förkrossad.
Men hon är ju min dotter.
Jag tyckte synd om henne, så jag fick in henne på ett privat college i Ankara.
Jag ordnade med studentboende.
Jag är bara kriminalvårdare.
-Har ni barn? -Ja, det har jag.
-Ja. -Då vet ni hur det är.
Det är svårt med pengar.
Undervisningen, studentavgifterna och hennes vanliga utgifter…
Jag körde taxi på natten vid några klubbar. Det funkar ett tag.
Vi lånar. Vi försöker spendera mindre. Vi har bara små skulder.
Sen kom hennes sista år.
Då träffar hon honom. De blir kära. De bestämmer sig för att gifta sig.
Som jag sa, killen har kontakter. Hans föräldrar är rika. Viktiga människor.
Hon berättar inte vad jag gör.
Hon skäms tydligen för det.
Hon lämnar studentrummet och hyr en lägenhet.
Hon köper möbler.
Hon vill inte att han ska se henne ta bussen, så hon köper en begagnad bil.
Hon tar ett lån på banken och skriver på pappren.
Hur som helst…
Hon har ingen utväg. Det var redan för sent när hon berättade för oss.
Tack och lov lyckades jag betala hennes skulder i Ankara.
Men våra egna skulder är fortfarande obetalda.
Vårt enda hopp är min pensionsbonus.
Det var allt.
-Vem var hon? -Vem? Flickan?
Hennes mamma och jag jobbar i butiken.
Hennes far lämnade dem när hon var ett.
Hon väntar fortfarande på honom.
Berätta nåt om henne.
-Vem? -Yonca.
Min dotter.
-Du fick ju träffa henne. -Vad kan jag säga, Musa?
Varför är du så här? Varför gör du så här mot mig?
Har du ingen barmhärtighet?
Jag gjorde allt det här så att du inte skulle bli sårad.
Är jag inte värd nåt för dig, Musa?
"Älska mig istället."
-Vad? -Musikvideon.
Jag menar, låten… "Älska mig istället." Det är Tarkans låt.
Hon sjöng den hela tiden.
-Vad menar du? -Hon sjöng den hela tiden.
"Älska mig istället."
-Har Tarkan gjort låten? -Ja. Känner du till den?
-Jag har aldrig hört talas om den. -Den är fin.
Videon är också fin.
Det är den säkert.
Det är jag säker på.
Vänta här.
Gå inte ut i kväll.
Varför konditoriet?
Betalade du för min éclair?
-Gjorde du det? -Ut med dig nu.
Nej. Jag stiger inte ur.
-Ut, sa jag. -Och jag sa nej.
Snälla Musa, gör inte det här!
-Ut med dig! -Okej! Jag hoppar ut!
Kom! Det är herr Apo!
Välkommen, chefen.
-Välkommen. -Välkommen, chefen.
Tack.
Jag vill också ha baklava.
-Snälla. -Ge oss lite, snälla.
Musa?
Gör det inte! Låt bli!
Fan!
Ali, spring!
-Spring! Kom igen! -Vad i…
Spring! Kom igen!
Varför gör du det här?
Musa, vad fan? Vad håller du på med?
Jag kom hit för att hämnas min dotter, Kemal.
Skjut honom, för fan!
Jag hörde att ni alla var inblandade.
-Vad i helvete? -Jag vet inget.
-Nån skjuter. -Kaya, hitta den jäveln.
-Genast. -Få barnen ur vägen.
Snabba på!
Vad i helvete, din jävla…
-Musa! -Är det han?
-Han är galen. -Lägg ner den! Jag dödar dig.
Ni såg alla på medan min dotter dog.
Ni bara såg på medan hon dog. Har jag rätt?
Spring!
Okej.
Vi avslutar intervjun.
-Är ni klara? -Ja.
Tack.
Förresten, polisen glömde att få din underskrift på din utsaga.
Skriv bara på här bak.
-Här? -Ja.
UTSAGA MISSTÄNKT
RAPPORTFORMULÄR SAKNAT BARN
NAMN: YONCA SOLAK FADERNS NAMN: MUSA
Det är faktiskt inte vårt bröllop.
De bad inte ens om min välsignelse.
Förlåt?
Minns du inte?
Du sa: "Det är ert bröllop också." Jag hävdar att det inte är så.
Hon skämdes alltid för oss.
Så de tog mig inte på allvar.
Hon kommer säkert på bättre tankar, herr Sedat.
-Var inte upprörd… -Musas dotter är död.
Hon dog för länge sen.
Nuriye ordnade allt för hon visste att han skulle göra så här.
Hon ville inte att mannen hon älskade skulle göra det han gjorde.
Murat. Ayhan.
Kom igen.
Kom igen, din jävel.
Kom och hämta det som är ditt.
Din jävel!
Musa, sluta! Det räcker!
Rör dig inte! Jag lovar att jag skjuter dig!
Vem tror du att du är? Vem är du egentligen ute efter?
Du kommer till vårt område och börjar skjuta.
Du är ute efter mig, va?
Du har fått allt om bakfoten, Musa.
Du har fått allt om bakfoten. Ta det lugnt. Låt oss prata.
Ingen av oss gjorde nåt mot din dotter.
Hör på, Musa.
Se på mig. Jag lägger ner pistolen.
Bara lyssna på mig. Låt oss prata.
Jag tog hand om henne.
Du måste tro mig. Jag lovar.
Hör på. Hela grannskapet får svälta om du dödar mig.
Det inkluderar din mor och Nuriye.
Musa.
Hör på. Det som hände var…
Jag kan göra dig rik. Du får vad du vill.
Vad vill du ha? Jag har mycket pengar. Massor.
Du skulle inte tro mig. Galet mycket.
Musa.
Säg nåt, då!
Säg nåt! Dra åt helvete! Säg nåt, för fan!
Hör på. Du kommer inte att behöva sitta inne för det du har gjort.
Ingen kommer att vittna mot dig.
Jag ska göra dig äckligt rik när du avtjänat ditt nuvarande straff.
Säg nåt. Säg nåt för fan!
Jag gav henne allt hon behövde.
Hela berättelsen…
Det vi berättade för er och polisen…
Nuriye och jag hittade på det tillsammans så att jag skulle få min bonus.
Intervjun var ju klar. Varför bestämde du dig för att erkänna?
Jag skämdes nog för mig själv, precis som min dotter gör.
När allt kommer omkring…
…kommer en flicka inte att få en grav…
…bara för att nån ska få en pensionsbonus.
En man som accepterar det är redan död inombords.
Eller hur, herr inspektör?
Nuriye vet var hon är begravd.
VI SKJUTER EN AV TRE SOM BER OM GRATIS TE
P.S.: TVÅ HAR REDAN FRÅGAT IDAG
SPOTIFY
Förlåt mig.
Musa Solak! Släpp pistolen och ge upp! Du är omringad!
Musa Solak, ge upp omedelbart!
Ångrar du nåt?
Det gör jag.
Jag ångrar att jag inte var modig nog
att följa med Musa den dagen.
Det ångrar jag.
Är vi klara?
Ja.
Sköt om dig.
De kommer att hålla dig uppdaterad.
Tack.
Musa, ge upp!
Du är omringad!
Släpp pistolen.
Ge upp!
Det här är sista varningen. Släpp pistolen!
Det räcker nu, Musa!
Det är över! Gör det bara!
Släpp pistolen!
Musa, ge upp!
Nej! Sluta! Jag ber er!
Snälla, gör inte det här!
Dö inte! Snälla!
Snälla!
Jag heter Leyla. Hör du det? Jag heter Leyla.
Min dotter…
KANDIDATEXAMEN JURISTLINJEN LEYLA KARTAL
Jag är van vid det. Vad ska jag ta mig till utan dig?
Utan mig? Säg inte så!
Du kommer inte undan mig så lätt, fru Gülendam.
Okej.
Jag har ändå mycket att göra.
De erbjöd mig ett jobb på byrån där jag är praktikant.
-Säger du det? -Toppen!
-Jag blir glad för din skull. -Vi får se.
Vad ska det betyda? Det är svårt att hitta ett jobb nuförtiden.
Tacka bara ja till det de erbjuder.
De släpper dig aldrig fri.
-Så är det inte. -Jo, det är det.
-Han har redan tagit diplomet. -Det är redan upphängt. Snyggt.
-Jag kan inte jobba utan det. -Vi behåller det.
Ska vi skåla för henne, då?
-Ja. Det gör vi. -Ja.
-Skål för din hälsa och välgång. -Till din välgång.
Gud välsigne dig.
Till min far.
Jag träffade honom bara en enda dag, men allt detta är tack vare honom.
-Jag hoppas att jag är värd det. -Vad? Så klart du är det, raring.
-Jag hämtar efterrätten jag köpte idag. -Okej.
Till Musa.
Här kommer en utsökt tulumba.
-Servera den inte så! -Oj! Så stor.
Flytta på skålen. Jag vet att Leyla gillar tulumba.
Han som gör dem är duktig. Du har aldrig ätit nåt liknande.
-Tack så mycket. -Var är ditt bordsskick?
Det går bra.
Nuriye uppskattar oss mindre när vi serverar den så här.
-Varför det? -Lägg av!
-Varför det? -Nuriye känner oss väl.
-Men… -Jag är ingen främling.
-Hugg in nu. -Det är min favoritdessert.
-Jaså? -Jag lovar.
Det visste jag inte.
-Jag vet bara att Leyla älskar den. -Det gör jag med.
Jag beställde den…
-Den är utsökt. -…för en vecka sen. Bagaren är poppis.
-Köp mer med din första lön. -Den bästa i Konya.
Min mormor gjorde en inför helgerna.
Min mamma brukade göra dessert. Inte tulumba, men liknande.
-Den var jättegod. -Jag minns.
-Hon brukade lägga nåt ovanpå. -Dadlar.
TILL ZEYTİNKÖY…
Undertexter: Mats Nilsson