Nuser og hans venner
"En Nuser-fortælling."
Den er fantastisk!
Jeg synes, den er meget informativ.
Og morsom. Tjek lige side 52.
Er der nogen, der vil kaste bolden til mig?
Du tror, det er løgn, Søren Brun,
men din hund har skrevet en selvbiografi.
Selvbiografi?
Jeg vidste da ikke, at Nuser blev født i Det Vilde Vesten.
Hvor gammel er din hund egentlig, Søren?
Vent lige lidt. Nuser blev ikke født i Det Vilde Vesten.
Han blev født på Bellisbakkegården.
Nuser havde fire brødre og en søster.
De hed Spir,
Andy,
Marbles,
Olaf
Belle og naturligvis... Nuser.
De legede tit fangeleg,
tovtrækning
og gemmeleg.
Men for det meste sang de sammen.
Men de kunne ikke synge for evigt.
En efter en blev hvalpene adopteret,
indtil der kun var Nuser tilbage.
Da kom jeg ind i billedet.
Hej, lille ven. Kunne du tænke dig at bo hos mig?
Se, hvad jeg har.
Vi to bliver bedste venner.
Så kan jeg bedre lide cowboyhistorien.
Gad vide, hvad der ellers står i bogen.
Læs lidt mere for mig.
Godt. "Kapitel 2.
Allerede som hvalp havde jeg masser af stil
og forstod at gøre en storslået entré."
Jeg græmmes.
Sådan gik det slet ikke til.
Da jeg kom hjem med Nuser, var han bange.
Du skal ikke være nervøs. Du bliver glad for at være her.
Jeg har noget legetøj til dig.
Den kan vi måske lege med senere.
Værsgo.
Det er din helt egen hundekurv.
Nuser?
Måske kan du bedre lide det her. Det er dit helt eget hundehus.
Kig ind.
Eller fald i søvn oppe på taget.
Hold da op, Søren Brun. Det var en ret god historie.
Du burde skrive en bog.
Ja, måske.
Hej, storebror!
Du har aldrig fortalt, at Nuser har trænet i Fremmedlegionen.
Jeg har ikke fortalt, at Nuser har trænet i Fremmedlegionen,
for det har han ikke!
Jeg har trænet ham.
Okay, Nuser. VI lægger ud med en enkel kommando.
Klar? Sit!
Teknisk set er det vel rigtigt nok.
Lad os prøve en anden. Ryst!
Den smager godt.
Men du skal jo følge mine kommandoer som en almindelig hund.
Hvis du gør det, får du en godbid.
Pointen er, at jeg lærte ham at lave pizza.
Det står ikke i bogen, storebror.
Faktisk bliver du slet ikke nævnt.
Det kan ikke passe!
-Signer min bog, Nuser! -Og min!
Du skal dedikere den til din klogeste fan!
Nuser, jeg er glad for, at du har skrevet en bog, og at alle kan lide den,
men hvorfor nævner du mig ikke engang?
Du skulle være menneskets bedste ven.
Jeg mener... min bedste ven.
"Dedikeret til knægten med det runde hoved, som kommer med mad til mig."
Det er mig! Jeg er knægten med det runde hoved!
Du har dedikeret den til mig!
Tak, Nuser!
Storebror er godt nok glad!
Hurra!
Jeg håber, han vil være glad for altid.
Ja!
"Da Nuser mødte Woodstock."
Flot grebet!
En hund og en fugl, der er bedste venner?
Hvordan kan det gå til?
LÆGEN ER UDE
LÆGEN ER HJEMME
Tiden går. Hvad er problemet?
Så runder vi af.
Han vil tydeligvis bare være venner.
Fem cent, tak.
Nogle gange tiltrækkes modsætninger vel bare.
Ikke, min lille snuskegris?
"Lykken er en dansende hund."
Hvorfor kan jeg ikke have et almindeligt vækkeur?
Jeg havde glemt, at det var vis og smil-dag på skolen.
Vis og fortæl forstår jeg godt.
Vis og del, fint nok.
Men vis og smil?
Hvad har du taget med til vis og smil, Søren Brun?
Den her ananas.
Jeg vidste ikke, at du godt kunne lide ananas.
Det kan jeg heller ikke. Jeg kan bare ikke komme på noget, der får mig til at smile.
Det er let nok. Du skal bare tænke på noget, der gør dig glad.
Jeg tænker på min sutteklud.
Baseball gør mig vel glad.
For det meste i hvert fald.
Du skal ikke tænke for meget over det, Søren Brun.
Svaret ligger sikkert mere lige for, end du tror.
Må jeg afbryde?
Jeg forstår dig ikke, Nuser.
På trods af alle problemerne i verden danser du bare rundt.
Hvor er frygten? Hvor er rædslen?
Du har brug for terapi!
Hvad får dig til at smile, Nina?
Lad mig lige tænke mig om, storebror.
Min søde prins naturligvis!
Jeg er ikke din søde prins.
Der er kærlighed i luften!
I luften.
Hvad med at flyve med drage?
Der var den. At flyve med drage får mig altid til at smile.
Der er for meget pres på.
Og jeg er ikke kendt for at præstere godt under pres.
Ingen adgang for dansende hunde på skolen!
Naturligvis, frøken Othmar. Jeg vil med glæde starte.
Ludwig van Beethovens "Klaversonate Nr. 14" er det, der får mig til at smile.
Jeg håber, den også får jer til at smile.
Spring frem til det gode!
Det, der får mig til at smile, er min sutteklud og den tryghed, den giver mig.
Vidste I, at ansigtsmusklerne belastes mere af at se sur ud end af at smile?
Så har du lige givet mit ansigt en grundig omgang styrketræning!
Du skal ikke se sur ud, Søren. Snart er det din tur.
Mudder får mig til at smile.
Jeg er mest imponeret af dets alsidighed.
Det er min bedstefars hat. Han får mig til at smile.
Han siger, at han har mange år på bagen,
men ugerne og dagene har sat sig på sidebenene.
Læsning får mig til at smile.
Sport får mig til at smile.
Og jonglering får alle til at...
Undskyld, Søren.
Vi har fri om lidt. Måske når jeg slet ikke at sige noget.
Ja, frøken Othmar. Jeg er klar.
Altså...
At sparke til en fodbold får mig til at smile.
At sparke til en fodbold, Søren Brun? Seriøst?
Lad mig lige tænke mig om. Hvad får mig ellers til at smile?
Blev det pludselig varmere herinde? Det føles, som om jeg sveder.
Ja. Måske skulle jeg trække lidt frisk luft.
Hov, Søren Brun. Nu smiler du.
Ja, det gør jeg da også.
Jeg ved, hvad der får mig til at smile.
At se min hund danse.
Hurra!
Ja!
Hov! Ingen dansende hunde på skolens område!
Så lad gå denne ene gang.
Tak for inspirationen, Nuser.
LYKKEN ER... EN DANSENDE HUND.
BASERET PÅ TEGNESERIEN RADISERNE AF CHARLES M. SCHULZ
Tekster af: Eskil Hein