„Snūpio pasaka“.
Nuostabu!
Labai informatyvi knyga.
Ir juokinga. Atsiverskite 52-ą puslapį.
Paspirkit man kamuolį, ką?
Tu nepatikėsi, Čarli Braunai,
bet tas tavo šuo parašė autobiografiją.
Autobiografiją?
Nežinojau, kad Snūpio gimtinė - Laukiniai vakarai.
Tai kiek tavo šuniui metų, Čarlzai?
Minutėlę. Snūpis gimė ne Laukiniuose vakaruose.
Jis gimė Saulučių kalno fermoje.
Snūpis turėjo keturis broliukus ir sesutę.
Jie buvo penkiese: Spaikas,
Andrius,
Margius,
Olafas,
Belė ir, žinoma... Snūpis.
Jie mėgo lenktyniauti,
traukti virvę
ir žaisti slėpynių.
Bet labiausiai jiems patikdavo kartu dainuoti.
Bet amžinai juk nedainuosi.
Vienas po kito šuniukai apsigyveno šeimose.
Snūpis liko vienas.
O tada pasirodžiau aš.
Sveikas, mažiau. Nori gyventi su manim?
Žiūrėk, ką turiu.
Būsime geriausi draugai.
Man labiau patiko pasakojimas apie kaubojų.
Įdomu, ko dar jis prirašė toje knygoje.
Prašau, paskaityk dar.
Gerai. „2-as skyrius.
Nuo pat vaikystės buvau stilingas
ir mokėjau padaryti įspūdį.“
Vargeli.
Viskas buvo visai ne taip.
Kai pirmąkart parsinešiau Snūpį namo, jis buvo labai išsigandęs.
Nebijok. Tau čia patiks.
Žiūrėk, turiu tau žaisliuką.
Pažaisim su juo vėliau.
Štai, prašau.
Tai - tavo lovelė.
Snūpi?
Pamaniau, kad čia tau labiau patiks. Tai - tavo namelis.
Apžiūrėk vidų.
Gali miegoti ir ant stogo.
Vajė, Čarli Braunai. Kokia įdomi istorija.
Tau reikėtų parašyti knygą.
Gal taip ir padarysiu.
Didysis broli!
Tu man nesakei, kad Snūpis praėjo dresūrą Prancūzijos svetimšalių legione.
Aš nesakiau, kad Snūpis praėjo dresūrą Prancūzijos svetimšalių legione,
nes to nebuvo!
Aš jį dresavau.
Ką gi, Snūpi. Pradėsime nuo paprastos komandos.
Pasiruošęs? Sėdėt!
Na, formaliai tu teisus.
Pabandysime kitą. Suplakam letenom!
Labai skanu.
Bet turi vykdyti mano komandas, kaip visi normalūs šunys.
Jei įvykdysi mano komandą, gausi šuns skanėstą.
Svarbiausia - aš išmokiau jį kepti picą.
Na, apie tai knygoje nutylima, didysis broli.
Tiesą sakant, joje nėra nė žodelio apie tave.
Negali būti!
- Pasirašyk man knygą, Snūpi! - Nagi, bičiuli! Pasirašyk man!
Parašyk, kad pasirašai savo didžiausiai gerbėjai!
Snūpi, aš džiaugiuosi, kad parašei knygą, ir kad ji visiems patinka,
bet kodėl nė žodeliu neužsiminei apie mane?
Juk turėtum būti geriausias žmogaus draugas.
Taip sakant, mano geriausias draugas.
„Skiriu tam apskritaveidžiui berniukui, kuris atneša man pietus.“
Tai - aš! Aš esu tas apskritaveidis berniukas!
Tu paskyrei ją man!
Ačiū, Snūpi!
Nieko sau! Didysis brolis džiaugiasi!
Valio!
Tikiuosi, nuo šiol jis bus laimingas.
„Kai Snūpis susipažino su Vudstoku“.
Šauniai sugavo!
Šuo ir paukštis - geriausi draugai?
Argi tai įmanoma?
DAKTARĖ IŠĖJO
DAKTARĖ PARĖJO
Gerai, pradedam. Kuo skundiesi?
Viskas aišku, gana!
Jis nori su tavim draugauti.
Penki centai, prašau!
Priešingybės traukia viena kitą.
Tiesa, mano Mielasis Babu?
„Laimė yra šokantis šuo“.
Kodėl negaliu turėti normalaus žadintuvo?
Pamiršau, kad šiandien mokykloje - „parodyk ir nudžiugink“ diena.
Suprantu, ką reiškia „parodyk ir paaiškink“.
Arba „parodyk ir pasidalink“.
Bet „parodyk ir nudžiugink“?
Ką nešiesi „parodyk ir nudžiugink“ dienai, Čarli Braunai?
Ananasą.
Nežinojau, kad tau patinka ananasai.
Nepatinka. Bet nesugalvojau nieko, kas mane džiugina.
Nieko sudėtingo.
Tiesiog pagalvok, kas tau džiugina širdį.
Pavyzdžiui, man - antklodėlė.
Manyčiau, beisbolas mane džiugina.
Nors ne visada.
Nesijaudink, Čarli Braunai.
Patikėk, viskas bus gerai.
Gal jau atiduosi?
Nesuprantu tavęs, Snūpi.
Pasaulyje - tiek nelaimių, o tu sau šoki.
Negi tu nebijai? Visai nieko nebijai?
Tau reikia psichiatro pagalbos!
Kas tave pradžiugina, Sele?
Tuojau pagalvosiu, didysis broli.
Mano Mielasis Babu, žinoma!
Aš nesu tavo Mielasis Babu.
Meilė sklando ore.
Ore.
Gal aitvarai?
Tiksliai! Mane visada džiugina aitvarų laidymas.
Per daug įtampos.
O kai per daug įtampos, man nesiseka susikaupti.
Jokių šokančių šunų mokykloje!
Žinoma, panele Otmar. Mielai pasisakysiu pirmas.
Dažniausiai mane pradžiugina Liudvigo van Bethoveno „Mėnesienos sonata“.
Tikiuosi, ji pradžiugins ir jus.
Pereik prie linksmosios dalies!
Mane pradžiugina mano antklodėlė ir jos suteikiamas saugumo jausmas.
Ar žinojote, kad susiraukdami naudojame daugiau veido raumenų nei šypsodamiesi?
Tu ką tik privertei mano veidą įtempti visus įmanomus raumenis!
Nesiraukyk, Čarlzai.
Greitai ateis ir tavo eilė.
Mane pradžiugina purvas.
Nes su juo gali daryti, ką nori.
Tai - mano senelio skrybėlė.
Jis mane džiugina.
Jis sako, kad metai jam buvo palankūs,
o savaitės ir dienos - nelabai.
Mane pradžiugina skaitymas.
Mane pradžiugina sportas.
O žongliravimas pradžiugina visus...
Atsiprašau, Čakai.
Greitai baigsis pamoka! Gal man nereikės pasisakyti.
Taip, panele Otmar. Gerai.
Na...
mane pradžiugina kamuolio spardymas.
Kamuolio spardymas, Čarli Braunai? Rimtai?
Tuojau pagalvosiu. Kas dar mane pradžiugina?
Pasidarė karšta. Net prakaitas išmušė.
Taip.
Įkvėpsiu gryno oro.
Čarli Braunai. Atrodai nudžiugęs.
Taip ir yra. Man smagu!
Žinau, kas mane pradžiugina.
Kai mano šuo šoka!
Valio!
Jokių šokančių šunų mokyklos teritorijoje!
Tiek to. Vieną kartą galima.
Ačiū už įkvėpimą, Snūpi.
LAIMĖ YRA... ŠOKANTIS ŠUO
SUKURTA PAGAL ČARLZO M. ŠULCO PIEŠINIŲ SERIJĄ „RIEŠUTĖLIAI“
Išvertė Laima Banionienė