Låt mig gissa. Latte, havremjölk, inget socker.
Mitt i prick.
Och en Echo-bar om ni har.
Självklart. Önskas nåt mer?
Det var allt, tack.
Okej. Betalning mottagen. Beställningen kommer strax.
Tack, kompis.
Ingen orsak, Cameron. Kul att prata. Vi ses imorgon.
Alltså, jag känner min bror. Han är väldigt känslig.
Hallå?
Hej. Ja.
Nej. Vi kommer fram till stationen nu.
Anländer till Summit Park.
Vi ses om ett tag. Okej.
Hej då.
Ta den, bara.
Tåget anländer nu till Summit Park.
Nästa station, Stadium Avenue.
Herregud.
Helvete.
Åh nej.
Jäklar också.
Jag ber om ursäkt.
Cameron.
Hej, Cameron. Dr Scott här.
Jag vill inte lägga mer press på dig,
men eftersom senaste skanningen visade på accelererad försämring
är det viktigt att vi fortsätter med…
Stäng av ljud.
Pig. Är du här ute?
Duktig vovve.
Har ni sparat nån mat åt mig?
Åt du inte upp all min mat idag?
CORYS RUM DOC
Underbarn eller blivande seriemördare?
Jag ser fram emot utvecklingssamtalet.
MS JONES DAGENS HEMLÄXA GRR
Välkommen till Arra House, Cameron. Trevligt att träffa dig personligen.
Kom in.
Det här är boendedelen.
Oj.
ARRA LABS MEDGIVANDE
SEKRETESSAVTAL & SLUTLIGT MEDGIVANDE
Jag vet att vissa av dessa begrepp kan kännas obehagliga.
Kom bara ihåg att om du beslutar att avbryta
under utvärderingsprocessen, lämnar han aldrig anläggningen.
Och det… finns ingen risk att han drabbas av samma sak?
Som sagt har vi modifierat de relevanta stammarna av hans DNA
för att förhindra att det ska hända igen.
Vad händer med honom om jag beslutar att inte genomföra det?
Han somnar samma kväll. Vet inte om nånting.
Vi kallar honom Jack så länge, om det är okej med dig.
Det här är kontrollrummet.
Och det här är Dalton.
-Välkommen, Cameron. -Hej.
Han är psykolog och chefstekniker.
Det är hela teamet.
Bara ni tre?
Tre människor. Vårt AI-system utför 50 personers jobb.
Innan vi släpper in dig,
måste vi stänga av kamerorna i dina kontaktlinser och i din klocka.
Okej.
Avaktivera kameror.
Tack.
Ska vi gå in, då?
Molekylärt regenererad.
Med ditt DNA.
Cameron Turner in i minsta molekyl.
Drömmer han?
Inte än.
Det går bra. Han kan inte vakna.
Jag beklagar, doktorn.
Jag kan inte göra det här.
Jag vet vilket stort beslut det här är för dig.
Jag vet vad du går igenom.
Men kom ihåg att…
MEDDELANDEN DR SCOTT
…i samma ögonblick du berättar för din fru att du är döende,
är chansen att göra det här borta.
Du kan berätta för henne,
eller göra det här med oss och låta livet fortsätta för din familj.
Men med tanke på ditt försämrade tillstånd kan vi inte vänta längre, Cameron.
Ring mig är du snäll.
Vitnackad svärta.
Utmärkt. Och den här?
Cory?
Kamskrake.
Croissant!
Nej.
Får jag dina pennor?
Fikar du efter mina pennor nu?
Samma pennor som jag har haft i 22 år. Fikar du efter dem?
Du använder dom junte.
"Junte"? När började vi säga så?
Du har inte använt dom sen Andre dog.
Cam, vad har hänt med dig senaste tiden?
Jag vet att du är en konstnär och att det här är smärtsamt för dig.
Men det här är ett hälsofokuserat ekologiskt te.
Det är ingen jävla ayahuascabrygd vi skapar.
När man uppfyller klientens önskemål, lyckas man, du vet?
Så samarbeta, bara. Okej?
-Okej. -Älskar dig. Hej då.
Vill du ha en sån här?
NYTT MEDDELANDE DR SCOTT
-Morbror Andre. -Kan du säga "morbror Andre"?
Det här är kloning, förresten.
-Nej! -Jo.
Nej, formellt sett inte. Inte enligt artikeln.
Det är regeneration.
Jag struntar i vad du kallar det, Andre. Det är ändå konstigt.
Oavsett hur bra de säger att tekniken kommer att bli
skulle man se direkt att det inte är en människa.
Jag säger bara, hypotetiskt sett,
tänk om det vore möjligt? Om de faktiskt löste det?
Det gör de inte. För man kan inte kopiera en människa. Det går inte.
-Cameron? -Nej. Jag vill inte ha med det att göra.
Kom igen nu.
Perfekt att prata om döden direkt på morgonen.
Okej.
-Är det inte lustigt? -Visst? Det är löjligt. Kom igen.
Om mamma kunde sitta här med oss just nu,
och vi inte kunde se skillnaden, så, ja.
Strunt i det etiska. Jag skulle säga ja.
Och dessutom,
om de raderade hennes förkärlek för mjukpop,
-skulle jag inte protestera. -Just det.
Hon släppte verkligen loss. Få se, Poppy. Få se.
Precis så.
Ja.
MEDDELANDE FRÅN DR SCOTT KAN VI TRÄFFAS?
Jag förstår hur du känner, men det finns ingen lögn.
När minnet av den här processen har raderats,
vaknar han hemma samma dag som Cameron Turner.
Och ingen vet nåt. Inte ens han själv.
Det är enda sättet det kan funka. Ett rent byte.
Hur många andra finns det? Jag vill veta.
Du blir vår tredje.
Om några år är det här lika vanligt som hjärttransplantationer.
Kom och tillbringa en vecka med honom innan du bestämmer dig.
Det är inte bara mitt beslut. Min fru måste få veta.
Antingen kommer du fram till att din fru vill det här, vilket kräver sekretess,
eller att hon inte vill det, och berättar att du är döende.
I båda fallen beslutar du åt henne.
Kvinnan du kommer att möta vet inte att hon är en dubblett.
Det vet inte heller hennes dotter, hennes mor eller hennes vänner.
Så var finns lögnen?
Hejsan. Mr Turner, eller hur?
Ja, öh, Cameron.
Letar du efter en trerummare i närheten?
Ja.
Det här är min chef, Samantha.
Jag är hennes dotter.
Dotter.
Hon styr med järnhand.
Men sätt dig.
Jag fick faktiskt in några bra idag.
I meddelandet står att du har en son, eller hur?
Ja. Cory.
Styr han också hemma hos er?
Ja. Ju mindre, desto bossigare.
-Hej. -Hej.
-Ja? -Ja.
Är Cory på middag hemma hos Jessie?
Ja. Han är tillbaka kl 20:00.
-Tar du en rast? -Ja.
Jag tror att vi får dr Herbert för ultraljudet.
Jag väntar på bekräftelse, men det ser bra ut.
Ja.
Det är bra. Vi gillar Herbert.
Stålsätter du dig för en sexig klotrund kropp?
Jag kan inte fatta det.
Vi kommer återigen att bli förälskade i en ny liten människa.
Sju månader.
Vad är det, Cam?
Ingen fara. Jag bara…
Jag bara…
Så, vi…
Cameron?
Det är bara… en ny liten människa, du vet, och…
Det har nog inte riktigt landat än.
Åh, bamsen.
Cam.
Jag vet att det tog tid för mig,
och vi har inte varit oss själva på ett tag,
men det här barnet blir bra för oss.
Ja.
Det kommer att bli bra. Okej?
Cory.
Cameron?
Jag har ändrat mig.
Får jag sätta mig?
Hej. Jag heter Cameron.
Kate.
Så du har träffat henne?
I går.
Hur mår hon?
Bra. Antar jag.
Försökte hon sälja ett hus till dig?
Andelslägenhet.
Det är vårt jobb.
En vecka?
Så klienten bara kommer med det här helt utan förvarning?
Vad pågår, Cam?
Ingenting.
Designern de hade blev sjuk och de behövde nån som är här personligen.
Jag är ledsen, P. Verkligen.
Jag önskar att jag inte behövde vara borta just nu. Tro mig.
Okej. Jag ska väl fortsätta.
-Vi hörs senare, okej? -Ja.
Okej, Cameron.
Du är sövd under hela processen. Det tar cirka sex timmar.
Okej. Kommer han att ha allting?
Vartenda minne,
ända fram till stunden då du somnar där i stolen.
Om några ögonblick somnar du.
Okej. Jag tror…
Jag tr…
Man har ett ögonblick. Man har en dag.
Tack.
Så han har allting?
Även minnen du lagrat djupt i ditt undermedvetna.
De där minnena är inte bara mina.
De är min frus, min sons.
De ingår inte i nåt experiment.
Om jag bara kunde prata med henne.
När de skickade tillbaka "mig 2.0",
när jag såg min mor se in i hennes ögon, ovetande att det inte var jag,
när jag såg henne prata med min dotter…
Jag menar…
Och sen när de raderade hennes minnen…
…när jag visste att hon inte längre var medveten om lögnen, minskade skulden.
Vi har samma onkolog, vet du.
Dr Kerosima?
Ja.
Patienten före mig var också hennes patient.
Hon verkade glad, din dotter. Det gjorde de båda två.
Jaså?
Hur länge har hon funnits där ute?
Cirka…
…fyrtiotvå dagar, sex timmar.
Cirka?
På ett ungefär.
Vi dubbelkollar för att försäkra oss om
att hans medvetande och undermedvetna minnen
är perfekt synkade med dina.
Det kommer att kännas konstigt i början.
Försök bara stanna i varje minne.
När du är beredd, Cameron.
Hej.
Cameron, jag gillar din teckning.
Andas.
Det känns verkligt, för vad din hjärna beträffar är det verkligt.
Jag hoppade långt tillbaka i tiden.
Det är normalt.
Under processens gång kommer systemet att testa olika tidpunkter
ända tillbaka till din födsel.
Det är viktigt att du gör ditt bästa för att stanna i minnena
och inte bryter flödet.
Okej.
När du är redo.
Hej, minns du mig från några veckor tillbaka?
Ja. Du åt upp min chokladbit.
Du förstår, jag hade också köpt en chokladbit.
Och jag hoppas att du har räknat ut det nu.
Ja. Jag skulle ha velat se din min när du insåg det.
Inte min finaste stund.
Jag såg dig sitta här,
och jag… gjorde en sak.
Jag har den i väskan.
Varsågod.
Oj! Du är verkligen duktig.
Tack. Jag inser nu
att det får mig att ännu mer framstå som en psykopat.
-Jaså? -Men det är jag inte! Jag lovar.
En talangfull psykopat är bättre än en talanglös, så…
Ja. Jag uppskattar det.
Jag heter Cameron, förresten.
Cameron. Poppy.
Poppy.
Angenämt.
Jag ska kliva av här framme.
Okej. Jag ska inte hindra dig längre.
Förlåt igen för att jag åt upp din chokladbit.
Jag hoppas att vi ses nån gång.
-Nästa station, Summit Park. -Okej, ha det så bra.
Ha det så bra.
Du, Cameron?
Här.
Nej, den är till dig. Behåll den.
Ge den till mig igen.
Okej.
Poppy.
-Nå? Är du rädd än? -Jag är lite rädd.
Det händer en massa där inne.
Du menar det där hemska jag gjorde häromdagen?
Ja!
Släpp ut mig.
Vänta ett tag. Jag är inte redo för dig.
Vi har väntat så länge på dig.
Hon påminner mig mycket om Cory. Vad rar du är.
Och så fanns det en tredje.
Om jag tittar på dig så skrattar jag.
Mamma.
-Jag går inte tillbaka in. -Det är okej.
Jag såg henne uppe i sitt rum,
och hon grät och såg väldigt ledsen ut.
Är det för Andre?
Cameron Turner, min tvillingbror Andre.
Hej, Andre.
-Jag borde ha hindrat honom. -Nej, nej.
Jag borde ha hindrat honom.
Det är mitt fel, Cam. Mitt fel.
-Jag… -Hur är det, Cameron?
-Ursäkta. Jag behöver en stund. -Okej.
Okej. Vi kör.
Avbokar du arbetsdagar nu?
Ja, så att vi kan umgås när jag kommer tillbaka.
Jag har försökt få bort dig från ditt skrivbord i ett halvår nu.
Plötsligt är du villig att släppa allt.
Jag vet. Du har rätt. Det är…
Bamsen?
-Allt väl? -Jadå.
Säkert?
Säkert att det här känns bra?
För de senaste veckorna har du varit…
Jag vet inte. Bara…
Jag mår bra, P. Det är bara jobbet. Jag jobbar.
Jag avskyr att vara borta från er. Bara så.
Jag saknar oss tillsammans.
När jag kommer tillbaka ska vi umgås och ha bra samtal. Okej?
Okej, Cameron.
Herregud.
Du får absolut ta ansvar för det här plagget.
Nej, det var bestämt Cory som valde det själv.
-Va? Tre månader gammal? -Ja. För jag var med honom.
Vi var i affären
och jag sköt honom i barnvagnen. Han sa: "Du, farsan.
Ser du den där senapsgula sparkdräkten?
Jag behöver den i mitt liv."
Han är ju så charmig. Jag tänkte: "Hur kan man säga nej?"
Ja, han är väldigt charmig. Det medger jag.
Men det här är kriminellt.
Tillsammans ska du och jag ta hand om henne
tills hon kan ta hand om sig själv igen. Okej?
Vi måste vara starka för henne. Hon är sjuk just nu.
Gå härifrån.
Vakna, kompis. Kom igen.
Åtminstone sex timmar till.
Sex timmar till?
Det är fortfarande mörkt ute. Titta!
För att det är tidigt. Men du måste vakna. Vi måste iväg.
Släpp med vänster hand. Sen, pang.
-Och kasta. Följ med i kastet. -Pang.
Un, deux, trois.
Jag brukade jämt göra det här på rummet.
-Det luktar jättegott. -Tycker du?
-Grönkål. Grönkål. Mynta. Och mynta. -Ja. Okej.
Doppa det i lite… sojasås.
Okej. Jag avvaktar.
Hur lång tid tar det?
Han bör vakna direkt.
Okej. Vi är redo att köra.
Då så.
Okej.
Håll ögonen stängda.
Jag räknar ner från tre.
På tre…
…två…
…ett.
Du mår bra.
Andas.
-Är det klart? -Ja.
Gick allt som det skulle?
Allt gick utmärkt.
När får jag träffa honom?
Imorgon bitti.
Tills dess bör du sova lite.
Under den tid du är här på anläggningen
är den där fräknen den enda fläck på din kropp
som inte är identisk med hans.
Om du blir förvirrad,
tittar du på fräknen och så vet du vem du är. Okej?
Vi vet hur märkligt det här är.
Du gjorde ett bra byte.
Du ska få se.
Pang! Igen.
-Där fick du. -Du förlorar.
Du kan inte det här, grabben.
Du är för liten.
Där fick du.
Ja!
Pang!
-Jajamän! -Det var en ful vänster.
Vi slutar.
Pappa?
-Hallå, Cameron? -Säg nåt, Cameron.
-Nej. -Skicka meddelande till Poppy.
Ett sånt där krampanfall kan döda mig, säger de.
Jag kan dö den här veckan innan jag hinner hem till familjen.
Jag ser framför mig hur hon får nyheten och måste berätta för Cory.
Poppy och jag hade haft det kämpigt.
Härom kvällen fick jag henne att skratta.
Jag minns inte när det hände sist.
Jag fick henne att skratta.
För du är inte rolig.
Ja, det också.
Rökning kan döda, vet du.
Så du är rolig ändå. Det var som fan.
Cameron?
Vi är redo för dig.
Vi ses sen.
Ha så kul.
Poppy sover bäst i världen.
När hon är trött somnar hon på några sekunder,
slocknar som ett ljus.
Talar Poppy franska?
Ja, hon säger fortfarande ett franskt ord ibland.
Hon kan säga… "bonne nuit".
Eller…
"Quoi de neuf. C'est pas possible."
Eller om nåt är jättebra, helt enkelt perfekt,
kan hon viska…
Parfait.
"C'est parfait."
Vill du gå och säga hej?
Mår du bra?
Efter igår kväll?
Jadå.
Jag vet inte vad…
…jag ska säga här.
Du tror väl inte att jag är…
Du.
Jag sitter uppe i det där rummet och ser på Rafa.
Hjärtat hoppar nästan ur bröstet, och jag är nervös.
Jag är väldigt nervös.
Så minns jag plötsligt pappa.
Första gången jag hälsade på honom efter skilsmässan.
Att kliva ombord på planet.
Nerverna, du vet.
Så jag sluter ögonen.
Så öppnar jag ögonen.
Så är jag inte uppe i rummet längre.
Jag är här.
Jag beklagar, kompis. Jag beklagar.
Han vet att du är nervös, Jack.
Svara bara på frågorna.
-Ljud avstängt. -Cameron…
…du är du.
Det finns inga fel svar.
Ljud på.
Okej, Jack. Poppy jobbar med barn.
Ja, hon undervisar barn med inlärningssvårigheter,
med hjälp av musikterapi.
Hon kör en egen version av Orff Schulwerk-metoden.
Hon gör sånger med barnen och tar med barnen i sångerna.
Och… de älskar det.
Hon är så otroligt talangfull.
Hon bryr sig. Du vet? Hon bryr sig verkligen.
Har du alltid velat ha barn?
Jag gillar det här, Cameron Turner.
När jag träffade Poppy insåg jag att jag ville ha barn.
Jag gillar allt det här.
Ja.
Jag var cynisk länge.
Oj. Kära nån.
Vi har skrämmande likartad litteratursmak.
Tanken att hitta sann kärlek eller en själsfrände.
Så kommer nån som Poppy, och man inser att man nätt och jämnt överlever.
Spelar du?
Väldigt illa.
Men jag tänker inte spela inför dig.
Jag kunde ha fortsatt så för alltid.
Jag älskar det. Ja.
Jag hade väl tur, helt enkelt.
Bra.
Berätta om dina föräldrars relation.
Det finns inte mycket att prata om.
De skildes när jag var fem, och pappa flyttade för jobbets skull.
Han var läkare. Barnläkare. Och…
Han liknar mig. Han låter som jag, men jag vet inte…
Om sju månader kommer det där barnet till världen utan en pappa.
Sju månader.
Men du går i alla fall inte och känner självömkan.
Okej. Genomskådad.
Det kommer att gå bra.
Det är sant.
Och du? Hur mår du?
Jag?
Jag mår utmärkt.
Några andra stora frågor?
Nej. Okej.
Ja.
Jag trivs som fisken i vattnet här.
Jättefin natur. God mat.
Cameron?
Gör det oklart.
Andre. Gåva.
Kommer jag att gilla det här?
-Troligen inte. -Herregud. Vadå?
-Lyft fötterna högt. -Lyfta fötterna vart?
-Och kliv. Kliv. -Oj! Åh nej!
Sådär ja.
Det gick bra.
Vad är det?
Du har köpt ett piano åt mig!
Andre!
Herregud.
-Tack så mycket. -Han var så lik Poppy.
Läskigt smart och mjuk.
Vad hände med honom?
Andre… kastades av sin motorcykel på en bergsväg.
Hans kropp landade högt upp i grenarna på en tall.
Med jämna mellanrum drömmer jag om honom där uppe i trädtopparna.
Ensam. Bara liggande där.
Har du berättat för din fru om drömmen?
Nej.
Varför inte?
Hon lämnade inte huset på nära ett år.
Jag sov i gästrummet mesta tiden, så…
Jag försöker bara hjälpa dig.
Jag vet.
-Jag behöver vara ensam. Tack. -Snälla…
Det är inget vi gillar att prata om.
Hur kändes det att sova åtskilt från Poppy?
Ensam.
Jag oroade mig för henne.
Jag saknade henne.
Kände du förbittring mot henne?
Hon miste sin tvillingbror.
Hon gillade aldrig att han skaffade motorcykel.
Hon klandrade sig själv för att hon inte protesterade mer.
Men han var fast besluten att skaffa motorcykeln.
Du nämnde att Poppy gjorde stora framsteg med sin terapeut
de senaste månaderna.
Men du sökte aldrig hjälp?
Nej.
Pratade du med nån efter dina föräldrars skilsmässa?
Nej, jag var fem år.
Så du har aldrig gått i terapi?
Nej.
Och du kan inte prata med Poppy om din dröm?
Det har gått två år. Varför har du inte sökt hjälp?
Jag vet inte.
Cameron?
Jag är ledsen…
Jag är ledsen.
Ingen fara.
Vi tar en paus.
Jag sparar dem åt dig.
Då så.
Jack, är du redo?
Ja.
-Cameron? -Ja.
Okej.
Ring Poppy, är du snäll.
Märkligt att du ringer just nu. Jag talade just med kliniken.
Dr Herbert har bekräftat ultraljud den 25:e.
Cam?
Det är verkligt.
Ja. Verkligen. En levande människa i en kropp.
Det känns så annorlunda mot hur jag minns det med Cory.
Ja.
Minns du hur vi fick veta det?
Herregud, ja. Det där galna snöfallet.
Jessies och Zoes bröllop nästa dag.
Zoe visste det direkt.
"Herregud. Du är gravid, Poppy."
Ja, jag minns känslan.
Du hann knappt ut från läkarmottagningen
innan du gjorde en spellista och höll högtalaren där.
Ja. Moderlivsmelodier.
Moderlivsmelodier. Det var ett tag sen.
Vi borde snart berätta för Cory också.
Ja, jag tänkte likadant…
Rafa, skicka meddelande till Poppy.
-Vad gjorde du nyss? -Jag gillar inte det här.
Tror du att jag gör det, då? Tala med min fru under en strålkastare?
Hon är inte din fru!
Okej, jag förstår.
Du tål inte att se det här funka. Det är problemet.
-Dra åt helvete! -Dra åt helvete!
Och jag då? Att vakna här,
vänta på att du drar ur kontakten, få höra att jag inte är jag.
För du är inte jag.
Du är inte jag!
Vet du vad? Jag skiter i det här.
-Fan heller. Du stannar här. -Det här är åt helvete!
-Stanna här. Det här är verkligt. -Öppna dörren!
Och du vet det. Du vet.
Poppy sa att om hennes mamma inte gick att skilja från…
Där hör du. Omöjlig att skilja från.
Du vägrar fullfölja det, för du är självisk!
Ge fan i mig.
Jag är färdig med dig.
Vill du mucka? Gör det, för helvete. Gör det!
Just det. Du lämnar inte det här stället.
Jag åker hem och berättar allt för dem. Allt!
Det tror jag säkert. Jävla tjallare.
Allt handlar om dig. Allting.
Hon har försökt prata med dig länge,
men du stänger henne ute,
för innerst inne känner du att hon har övergett oss.
-Det har jag aldrig tänkt! Aldrig! -Jo!
Du…
Lugn, lugn.
Det är okej. Andas.
Cam?
Vad i helvete?
Han borde inte åka hem i det tillståndet.
Jag ska prata med honom, men det står i kontraktet.
Jag behöver träffa honom.
Jag minns när jag förstod att hon skulle klara sig bra.
Du… jag beklagar det där förut.
Jag tycker inte att hon har övergett oss.
Men det ligger nåt i det.
Det ligger nåt i det.
Hon har länge försökt prata med mig på sitt eget sätt.
Jag trodde väl att jag hade mer tid.
Jag berättade nyligen om mitt yrselanfall för tre månader sen.
Om jag hade nämnt huvudvärken då…
Hon hade dragit med oss på en hjärnröntgen direkt.
Upptäckt cancern innan den spred sig.
Hanterat det tillsammans.
Jag vet att du måste åka hem och hälsa på dem. Jag fattar.
Göra det rätta.
Om sju månader är bebisen…
Sluta.
Om du berättar det, gör du det för dig själv. Jag gör det för dem.
Det räcker.
God morgon.
Hej, Jack.
Lugn. Du är okej. Det är okej.
-Jäklar. -Du mår bra.
Du mår bra.
Ja.
Att övervaka din kontaktlinssändning när du är hemma
är en viktig del av Jacks psykologiska utvärdering.
Inget spelas in?
Det är vår policy.
Och bara Jack har tillgång till bilderna?
Ingen ser eller hör nåt alls.
Åtkomst godkänd.
Gör ditt bästa för att glömma det här,
och njut av er tid tillsammans.
Vi ses om tre dagar, Cameron.
Försök att tömma tankarna. Njut av din tid hemma.
Och kom tillbaka.
Herregud.
Ring honom. Skicka en bil.
Herregud.
Svara.
Cameron, en bil kommer strax. Försök att resa dig.
Cameron?
Du måste komma tillbaka.
Jag kom just hem.
Vi kanske måste ändra din medicinering,
men vi måste få undersöka dig.
Jag återvänder inte.
Om du stannar och får ännu ett krampanfall utan övervakning,
kan du dö inför ögonen på din familj.
Dra åt helvete.
Helvete.
Cameron?
Cameron, prata med mig.
Jack åker imorgon bitti.
Hans psykologiska status är inte utvärderad än.
Jag vill inte att Jack åker hem.
Poppy väntar honom tillbaka.
-Jag har… -Jack är redo. Han åker direkt imorgon.
Kontraktet täcker det här.
Vi noterar att du var emot beslutet.
Säg åt Jack att ringa Poppy nu.
Du halkade i duschen. Mild hjärnskakning. Röntgen visade inget.
Du åker hem imorgon.
Okej.
Om de två veckorna hemma går bra, vilket de kommer att göra,
kommer ditt minne av den här processen att raderas,
och vi lär inte se dig här igen.
Om Cameron vaknar, övervakar han din kontaktlinssändning.
Men om det inte blir några problem de närmaste två veckorna,
har han inte längre valet att stoppa det här.
Det är inte som vi planerade det, men du är redo, Jack.
Se inte de här två veckorna som ett test.
Åk hem, bara.
Bamsen? Låt mig se dig.
Mår du bra?
-Bara lite öm. Jag mår bra. -Säkert?
Svullnaden har gått ner.
Vad sa de?
Jag kommer att vara lite medtagen i några dagar. Men det är ingen fara.
Kom hit.
Du skrämde mig.
Jag skrämde mig själv.
Han väntar på dig uppe på sitt rum.
-Vem? -Din son.
Sluta.
Idiot.
Jag kunde inte låta bli.
Fan, Cam. Skräm mig inte så där.
Idiot.
-Kom hit. -Nej.
Kom hit.
-Inte en chans. -Förlåt mig.
Lugn, grabben.
Pig.
Vad tusan? Ellington?
Hej, kompis.
Oj, Pig är nog arg på dig
för att du lämnade stan och slog i huvudet.
Oj, han slutar inte. Ellington.
Okej, Pig.
Jag binder honom utanför.
Jag går och ser till Doc.
Hallå.
Vad hände?
Du svimmade.
Du har varit medvetslös i nära 24 timmar.
Vad tänker Poppy?
Allt är som det ska, Cameron.
Vad menar du?
Har han åkt?
Vi har övervakat allt medan du var medvetslös. Allt är bra.
Nej, nej. Jag fick inte…
Jag beklagar att det blev så här…
Vänta lite. Jag sa inte okej.
-…men det var rätt beslut. -Skitsnack.
Jag är inte färdig!
Men nu handlar det inte om dig.
Ursäkta?
-Du fick en chans som ingen får. -Nej. Nej.
Var inte blind, Cameron.
-Dra åt helvete. -Du är döende.
Du är döende.
-Du är döende, Cam… -Sluta!
Sluta.
Jack var redo.
De är i goda händer.
De är i dina händer.
Jag vill se videon.
Nu.
Och sluta bevaka min familj.
Jag lärde mig det i skolan. Papper är trä.
Ja.
-Det finns… Får jag se. -Är det?
Lite trä där uppe.
Ja. Ja, pappa.
-Är det här den enda sändningen? -Okej.
Ja.
Jag vill vara ensam.
Nix.
Vad är det jag har försökt få dig att göra mer?
-Läsa? -Bra.
Här är en sak till dig.
Egentligen från din farmor.
Det är en sak hon gav mig när jag var i din ålder.
Öppna boken, den är bra.
Okej.
Hon skrev nånting i den.
Jag blev arg på Andre när han gjorde så med våra böcker
när vi var barn.
Nu granskar jag varje ord han strök under.
På nåt sätt…
På nåt sätt kan jag äntligen andas igen.
Men det känns som om jag förlorat dig, Cam.
Du begraver dig i ett jobb som du hatar.
Det är som om du inte är här.
Jag menar inte att skulden bara är din. Vi är två om det här.
Jag vet att jag var frånvarande en tid.
Och jag vet att det skrämde dig.
Det är jag ledsen för, Cam. Verkligen.
Att höra dig uttala orden "Jag slog i huvudet", häromdagen…
Jag kan inte mista dig, Cam. Det skulle jag inte överleva.
Så jag menar allvar. Jag är trött på tystnaden.
Vi börjar kommunicera och löser problemen.
Jag har en sak åt dig.
KRYA PÅ DIG
Så okänsligt.
Åh nej… Förlåt, jag…
Jäklar, jag är så…
Din lilla skit.
Du skrämde mig.
Ditt ansikte. Det är…
Du skrämde mig. Bra gjort.
Det… är bra. Kul.
Du… Det är okej.
Du är okej.
Jag är här. Du är okej.
KONTAKTLINSSÄNDNING AVSTÄNGD
Han tar ur kontaktlinserna allt oftare,
inte bara när han går och lägger sig.
Han behöver inte ha dem i jämt. De är obekväma.
Han tycker synd om dig.
Men han tycker också illa om att ha sin familj bevakad.
Jag skiter i vad han tycker. Det är min familj.
Det du känner just nu är normalt, Cameron.
Nej, det är det inte.
Nåt är fel.
Jag har känt det i flera dagar. Nåt är fel.
I det här skedet
är det du känner normalt. Han klarar det bra.
Ja.
Vad är det med dig?
Cory, det är matdags, kompis.
Cory. Sluta spela.
Cory, kom igen nu.
Vad tycks?
Jag gillar det.
-Pecorino istället för parmesan. -Jättegott.
Ja.
Kom igen. Sluta spela nu.
Lite mindre salt. Sötare.
Ja. Jättegott.
-Mår du bra, älskling? -Jadå.
-Vad är det? -Jag mår fint. Jag bara…
Nu slutar du!
Åh nej.
Åtkomst nekad.
MEDDELANDEN
POPPY - RÖRMOKAREN BLIR SEN, OMKRING 14:15 SA DE
CAM - JA DE MESSADE, ALLT OKEJ
JAG HAR HITTAT ETT BRA STÄLLE FÖR DEN HÄR.
ÖVERVÅNINGEN OVANFÖR SKIVORNA...?
POPPY ÅH. JA. ABSOLUT! KRAM.
KAN DU KÖPA OLIVOLJA + TVÄTTMEDEL
I BUTIKEN NU, SKA BLI.
VISADE DET HÄR FÖR MINA ELEVER.
-Ja. Ankdansen. -Jag ska bli storebror!
-Bra gjort! -Vi gör ankdansen.
CAM BARNEN HAR (MIN) TAKT I KROPPEN
Jag älskar honom.
RE: NYTT PROJEKT TIS 6 NOV
BAMSEN… SÅ GLAD ATT DU GÖR SAKER IGEN.
RE: NYTT PROJEKT CAM: JASÅ?
Oj.
Gör det du måste göra.
Du. Bara…
Var försiktig.
Du, Doc.
Doc.
Vakna.
Vad är det?
Jag drömde en läskig mardröm, och jag ville bara träffa dig.
Du, jag har en idé.
Vi låtsas att det här är öl.
Jag smakade öl första gången med mamma. Fast jag var mycket äldre än du.
Men det är okej. Vi säger inget till nån.
Ja.
Och det här var hennes favorittilltugg till öl.
Edamamebönor med mycket salt.
Som man sköljer ner med gott, kallt öl.
-Mums. -Hur äter man dem?
Titta. Man börjar i änden. En i taget och börja i änden.
Kläm ut bönan. Just så. Ja.
-Smakar gott. -Gott, va?
Godare än de ser ut.
Smaka med öl till.
Okej.
Äppeljuice, men… Vänta lite. Skål.
För ett långt liv för dig.
För edamamebönor.
Jag ska bara ta en till.
Kom hit.
Mår du bra, pappa?
Får jag titta på dig. Får jag titta på ditt ansikte.
Jadå, jag mår bra.
Jag mår bra.
Cory?
Ja?
Jag älskar dig.
Jag älskar dig med, pappa.
Jag vet.
Var en duktig pojke.
P?
P.
Jag älskar dig.
Poppy, vakna.
Bamsen, vad är det?
Vad är det för fel?
Ingenting. Jag bara…
Jag drömde en mardröm.
Jag blev arg på Cory. Jag drömde att jag miste allt.
Åh, raring.
Kom hit.
Jösses, du darrar, vännen. Du darrar.
Det kändes så verkligt.
Åh, raring.
-Vi är här. Okej? -Ja.
Vi har det bättre ihop nu. Eller hur?
Ja, vi har det jättebra ihop.
Om det blir en pojke…
…borde vi döpa honom till Andre.
Ja. Jag vet.
Poppy?
Ja?
Jag har slirat.
Cam, sluta. Kom hit.
Jag är så ledsen. Jag bara…
Lyssna på mig.
Vi är tillbaka, visst?
Och det är underbart.
Visst?
Ja.
Kom hit.
Såja, sov nu.
Tack.
Ta väl hand om dem.
Jag lovar.
Från och med idag är han officiellt Cameron Turner.
Han vet inget om allt det här.
Bra.
Tack, doktorn.
Tack själv.
Det är tufft att bli lämnad kvar.
Den nya klienten kommer strax.
Kom ner till oss när du har pratat med honom.
Jack lämnade nåt åt dig.
Raring?
Säg att du älskar mig.
Jag älskar dig.
Nej, nej.
Cam.
Sluta. Jag skivar grönsaker.
Allvarligt, P.
Vadå?
Se mig i ögonen och säg att du älskar mig.
-Vad är det fråga om? -Bara… Snälla. Allvarligt.
Jag vill höra det.
Okej.
Jag älskar dig, Cameron Turner.
Har alltid älskat dig. Kommer alltid att älska dig.
-Duger det? -Ja.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson