Здравейте. Няма да стане днес. Аз съм на работа.
Не е възможно да стане днес.
Лесно ще го сложиш.
Обувките пасват.
Това. Добре.
- Предпочитам го. - Магически плат.
Идеално. Идеален блясък.
Все ми казват, че приличам на Кая.
- Тя прилича на мен. - Именно.
- Тя прилича. - Аз го имах първа.
Да, именно.
Мисля, че може би е Диор. От New York Vintage.
- Шик? - Да.
Чух, че искаш компания.
Дойдоха за проба.
Добре. Като свършиш...
Тази камера все едно е от 90-те.
Откъде се появи това?
КРИСТИ
Как дефинираш думата "супермодел"?
Не я дефинирам.
КРИСТИ
Гледам просто на нещата. Наричам ги с истинското им име.
Модела, модел.
Кристи е най-красивата.
Никога не ми е било мечта.
Просто се случи. Разрасна се повече, отколкото очаквах.
Тя е една класическа красавица.
Виждате снимката ни, образа ни,
и се чувствате, сякаш ни познавате.
НАОМИ
Но образът ни не е придружен от думи.
Наоми МАЙЧИНА ФИГУРА
Виждате само него, не знаете какво крием в себе си.
Имате съвсем различна идея за нас.
Наоми...
...е една яростна богиня.
Бяхме физическото въплъщение на силата.
Изглеждахме като силни жени.
СИНДИ
Гледахме се в огледалото и почнахме да го вярваме.
Бях амбициозна.
Исках да оставя отпечатъка си, но не знаех как.
Вероятно получих един шанс.
Синди беше класическото американско момиче.
Беше между първите, които правеха планове за едно бъдеще,
в което да се чува повече гласът ѝ.
СИНДИ АД
Представете си. Мечтата ти се сбъдва и можеш да го правиш отново и отново.
ЛИНДА
ЕСЕННА МОДА
Линда е хамелеон.
Наистина се превръща в каквото фотографът иска тя да се превърне.
Мечтаех да стана модел. Не ме откри никой.
Беше мой избор.
Трябваше да си извоюваме нашивките стъпка по стъпка.
Беше безумно. Не сме Бийтълс.
След години ще го помня като добро изживяване
и повечето приятелства ще останат.
Това е моето поколение.
Заедно с тях израснах.
Това ще рече супермодел.
КРИСТИ СИНДИ ЛИНДА НАОМИ
СУПЕРМОДЕЛИТЕ
НЮ ЙОРК
- Голямо е! - Привет.
Привет.
- Привет. - Привет.
- Как си? - Здравейте. Достатъчно добре.
Навремето имаше плочи тук.
Да.
- Сега горе ли са? - Вероятно.
Внимавай.
- Значи, Линда, застани тук. - До нея?
Да. С гръб една към друга. Добре.
- По-близо. - По-близо от това?
Добре, сега...
Готови сте да станете пак модели.
Не сте се променили.
- Сега... Много добре. - Трябва да те вдигна, Търли.
- Добре. - Не. Направете го.
- Ти ли вдигна мен или аз теб? - Мисля, че аз...
Не мога.
Не искам да я счупя.
- Не искам. - Хайде.
- Приближете се. - Да не те счупя.
Можете ли?
- По-близо до теб? - Приближете се още. Още.
Сега спрете. Да, точно така.
Добре.
Ще те повдигна. Готова ли си? Едно, две, три.
О, Господи!
- Пак. Изпуснах го. - Ще ти трябва масаж след това.
- Едно, две, три. - Добре.
Бях много млада, когато започнах работа.
Преди да стана модел, бях гледала деца и бях чистила конюшни.
Помня онова усещане като тийнейджърка, да живееш в предградията
и да ходиш на училище с мисълта...
КРИСТИ
...че трябва да има нещо по-добро.
Майка ми е от Централна Америка, от Ел Салвадор.
С баща ми са се запознали на един полет,
защото майка ми беше стюардеса в Pan Am,
а баща ми беше пилот; той беше от Северна Калифорния.
Поради това се установихме в района на Сан Франциско.
Баща ми не вярваше в харченето на пари за неща като дрехи.
Чуваше ни да говорим за маркови дънки.
Когато пътуваше до Азия,
ни носеше фалшиви дънки Calvin Klein.
Мислеше, че ще се зарадваме на марката,
а ние му казвахме: "Не са истински, тате".
Когато бях на около 14 години, бях в конюшнята след училище.
В плевнята имаше един фотограф.
Отиде при майка ми и я попита
дали сме се замисляли да работя като модел.
Майка ми отговори: "Не". Но беше заинтригувана.
Майка ми ни заведе при една агентка, която ни погледна със сестра ми,
измери ни с поглед и каза на сестра ми:
"Много си малка, няма да работиш.
Но ти вероятно можеш да работиш. Да видим какво можем да направим с теб".
Сестра ми беше съкрушена.
КРИСТИ ТЪРЛИНГТЪН - 14 ГОД. СНИМКА: ДЖЕРИ ХИНКЛ
И така, като ученичка станах модел.
Споделих го само с най-близките си приятели.
Не говорех открито за това.
Малко е смешно да позираш с булчински рокли на 15 години.
Понякога приемах някоя работа,
а после не исках да я свърша, ако имах
да правя нещо по-интересно с приятелите си.
Няколко пъти, когато баща ми ме караше някъде,
ми казваше: "Поела си задължението,
трябва да го спазиш".
Работата като модел не беше хубава, само че имах пари.
Това ми дари голяма независимост от самото начало, просто поради това.
Гостенката ми има агенция за модели от 24 години.
Сега е най-голямата в света.
Нека приветстваме Айлийн Форд.
Би ли оцеляла някоя като модел без благоволението ти,
тъй като си всемогъща?
Не е много женствена дума, но е така.
АЙЛИЙН ФОРД АГЕНТКА
Работим много повече от всички останали
и получаваме по-отбрани ангажименти от всички останали.
Бях на около 15, когато се запознах с Форд.
Когато дойдох в Ню Йорк...
...Форд живееха в една голяма къща на 78-ма Ист Стрийт и Лекс.
Беше като общежитие.
Майка ми имаше намерение да се върне и да ме остави да живея сама.
Всички оставаха там за една-две седмици.
Имаше един постоянен кръговрат.
Ако отиваш на кастинг или на среща с агенция,
имаш списък със срещите си.
Понякога някой вижда портфолиото ти,
отваря го, затваря го и просто те отпраща.
На един от кастингите ми стилистът ми каза:
"Искам да те пратя в студиото на Артър Елгорт".
Тогава всичко се промени.
Кристи Т с къса коса Авг. 85 Артър Елгорт
Веднага разбрах, че ще стане звезда.
АРТЪР ЕЛГОРТ ФОТОГРАФ
Стилът на Артър изисква
да си непрекъснато в движение, без много стайлинг,
да си много свободна.
Снимаше много танцьори и музиканти.
Научи ме как да се чувствам удобно пред камерата,
как да се движа, какво да правя с ръцете си.
Обадих се на агента.
Казах, че имам една поръчка от Vogue и че искам Кристи.
Беше смешно, защото агентът каза:
"Мислиш, че Кристи е добра? Имаме по-добри".
Отговорих: "Свършили сте си работата. Ще взема Кристи".
Тази е първата ми снимка на Линда.
- Тази тук. - Първата ли?
Да. Помниш ли я?
- Да. - Тук ли беше?
Не. В Париж.
А тази помниш ли я?
- Валеше. Ето. - Веднъж ли го направих?
- Не. Два пъти. - Два пъти ли го направих?
Ти каза: "Знам какво да направя".
Така че аз просто гледах да съм на фокус,
- а тя направи това. - Винаги беше на фокус.
- Напоследък, не. - Винаги ставаше снимката.
Ах, Синди... Тази е великолепна.
И тази май я помня.
- Малката Оми. - За книгата на Азедин.
От години не съм виждал Наоми.
- Не... - Пак така ли изглежда?
- О, по-добре. - По-добре ли?
Непрекъснато се разхубавява.
След тази първа фотосесия с Артър отидох в Лондон.
ЛОНДОН
Отидох директно в студиото. Тогава дойде Наоми.
Не носеше училищната си униформа, но и тя беше ученичка,
и много въодушевена, че беше там.
Очарователна.
Кристи беше много мила. Имахме една чудесна фотосесия.
Не исках да свърши. Не чувствах, че работя.
Помня, че пееха Wham!
Танцувахме, прекарвахме си компания, забавлявахме се.
След няколкото дни, които прекарахме там,
изпадаш в нещо като делириум.
От там нататък се сближихме с Наоми.
КЕНИЯ
Свършихме ли?
Мен ли чакате?
Първи тоалет.
Знам, че вие гримьорите искате да го слагате с четчицата за устни,
но аз отказвам. Директно с червилото.
- Как е? - Супер.
- Добре. - Само малко?
Не знам с колко часа съм закъсняла,
но ще направя набързо снимките.
Нека ти кажа. Докато дойде време да излезе това,
- ще откажа пушенето. - Дано.
Ще спра да пуша на 31 януари.
- Сега го документирам... - Обещаваш ли?
...за да си удържа на думата.
- Трябва да го откажа. - Очаквам да удържиш на думата си.
Моля те. Вреди ти много.
- Знам. Ужасно е. - Вреди ти много.
Никоя от другите не пуши.
Нито Линда, нито Кристи, нито Синди.
Почти целия си живот съм го изживяла пред една камера.
Следвах театрално изкуство в Лондон.
Занимавах се основно с танци.
Само това исках тогава.
НАОМИ
Да успея в театралното изкуство.
Казвах на майка си, че имам прослушване, и тя питаше:
"Колко деца ще вземат?"
Може би шест или седем.
На прослушването имаше около 600 деца.
Тя казваше: "Наоми, съмнявам се, че ще те изберат".
Отговарях: "Разбира се, че ще ме изберат".
- За коя роля кандидатстваш? - Снежанка.
Не правим нея, а Пепеляшка.
Тогава за Пепеляшка.
Можеш да си лакей.
- Добре. - Как се казваш?
Майка ми се стараеше да ме поставя в позиция,
в която да мога да се уча и да се образовам.
Изпрати ме в едно частно училище.
На пет години ме наричаха с расистки думи.
Нямах намерение да търпя тормоз заради цвета на кожата си.
Майка ми плащаше таксите като всички останали.
Имах право да съм там, така че идете другаде с тормоза си.
Така се чувствах.
Дон Летс дойде в училището ми и каза:
"Търся деца за едно видео за Боб Марли".
Боб Марли върви по улицата,
държейки за ръка две деца.
Аз съм едното дете.
За Ямайка Боб Марли беше като бог.
Не можех да го повярвам.
Бях в едно видео на Culture Club.
Живеех за Бой Джордж и Culture Club.
Считах Бой Джордж за...
Не му пукаше какво си мислят за него, за облеклото му,
дали е гримиран и дали е гримиран мъж. Обожавах го.
През 1984 не исках да се прибирам веднага вкъщи,
и така, заедно с няколко мои съученици, ходехме в един артистичен район
в Лондон на име Ковънт Гардън.
Имаше един площад, музика по улиците.
Винаги нещо артистично.
Една американка ме попита дали работя като модел.
Изненадах се малко, защото някои мои съученички
имаха дълги копринени руси коси,
а аз се чувствах неудобно понеже...
Винаги гледах да се свивам, защото се чувствах върлинеста.
Взех визитката ѝ, но не ѝ се обадих цели седмици.
После обаче се обадих. Тя се казваше Бет Болд.
БЕТ БОЛД СКАУТ ЗА МОДЕЛИ
Тя ме прати при агенции.
Имах три снимки в албума си.
Отнякъде започваш.
Не знаех как да се държа като модел.
Нямах пари да си купувам списания за мода.
И така, оползотворих обучението си по танци,
скачах във въздуха, шпагати, всички тия неща.
Мартин Брейдинг ми даде шанс.
Започнах с нея, когато беше на 15.
М. БРЕЙДИНГ ФОТОГРАФ
Беше доста зряла за възрастта си. Много умна.
Разбираше какво ставаше.
Харесваше ѝ да я снимат. Това бе осезаемо.
Семейството ми не одобряваше работата като модел.
Майка ми не знаеше, че се занимавам с това.
Продава снимките за благотворителност.
Искаме да ги продаде на възможно най-високата цена.
Така че колкото по-разпознаваема съм,
не би трябвало да питат "Кое е момичето на снимката?"
"Момиче". "Коя е жената на снимката?"
Би трябвало да кажат: "О, това е Синди Крофорд".
Ако иска да съм с вдигната коса,
но не мислим, че ми отива особено,
трябва да настоим.
МОНТАНА
Ще се видим утре. Благодаря.
Като градче е, нали?
Такова усещане ти дава.
Пораснах в Средния Запад, тоест със сняг и лошо време.
Всяко дете в моя град,
като стигне до определена височина или определена възраст,
може да работи на царевичните ниви.
Прибираш се, покрит с цветен прашец, пръст, насекоми.
СИНДИ
Майка ми ни миеше с маркуча, преди да ни пусне вкъщи.
Израснах в Дикалб, Илинойс.
Малко градче.
Работническо семейство.
Имах едно много идилично класическо американско детство,
докато станах на девет години и брат ми се разболя от левкемия.
Почина след една година.
Очевидно, докато брат ми боледуваше,
той беше в центъра на вниманието на цялото ми семейство.
Когато почина, не знаехме как да скърбим като семейство.
Със сестрите ми чувствахме, че трябваше да е едно от момичетата.
Не единственото момче.
Мисля, че се чувствахме под натиск да сме идеалните деца,
което вероятно се оказа от полза в живота ми.
Родителите ми се разведоха.
Това беше второто припомняне,
че приказките не са истински.
Майка ми беше образец на безусловна обич.
"Изкарала си отличен? О, това е чудесно".
"Много добре? Добре? Чудесно".
Никога не съм имала "добре".
Баща ми обаче награждаваше успеха.
Той ме амбицираше.
Така привличаше вниманието му.
НАЦИОНАЛНО ОБЩЕСТВО НА ОТЛИЧНИЦИТЕ
Никога не съм чувствала, че изглеждам специална или различна.
Напротив, бях като грозното пате,
но в моето училище красивите момичета
бяха мажоретките миньончета.
Това се възприемаше като красота в моето градче.
Една Модна Година
Не се бях замислила да стана модел.
Не знаех, че е истинска работа.
Не знаех как бих могла от Дикалб да се появя в някое списание.
DeKalb NITE Weekly Съдружие на общността и университета
След това един местен фотограф ме попита дали може да ме снима.
Баща ми не разбираше, че да си модел е една истинска кариера.
Мислеше, че е едно друго име за проституцията.
Така че дойдоха с мен на първия ми ангажимент като модел.
ЧИКАГО
Агентката каза: "Не знам,
имаш една бенка на лицето".
Но каза "Да направим пробни снимки".
Снимките бяха ужасни и неизползваеми,
но фризьорът видя нещо у мен.
Показа ги на агенцията Елит в Чикаго.
Повикаха ме за една пробна фотосесия.
Marshall Field's, един търговски център, ме нае за реклама на сутиени.
След около две седмици отидох един ден на училище.
Беше разлепено из цялото училище.
Искаха да ми се подиграят за това
и да се почувствам зле. Мислех:
"Знаят ли, че изкарах 120 долара от това?"
Не ми пукаше. Считах, че е по-добре от царевичните ниви.
НЮ ЙОРК
Значи, искаш още няколко обици?
- Още няколко от тия. - Да.
Да. Искам да ти кажа, тия две дупки,
не знам под какъв ъгъл са, но ги направих на 12 години.
Намерих една пила в инструментите на баща ми...
- И си ги проби сама. - Спри.
...и наточих халките и ги вкарах в ушите си.
Навлякох си сериозни проблеми.
Нарече ме уличница.
Имах строги родители. Особено майка ми.
Емигрираха от Италия в Онтарио, Канада.
Израснах с класически италиански традиции.
Винаги се интересувах от мода.
ЛИНДА
Бях обсебена с модата.
Позна ли я?
Аха. Но не Барби, която си знаеш.
Това е новата Барби с магически цветове.
Косата ѝ си променя цвета.
БЕЗ МЕБЕЛИТЕ
Горките ми Барби.
Не знам колко пъти съм ги обличала и събличала.
Моите Барби непрекъснато се женеха.
Работех в един денонощен магазин.
Имахме един рафт за списания.
През свободното си време разглеждах списанията.
Ако някое ми харесваше много,
използвах минималната си надница, за да го купя.
Закачах снимките на стената в стаята си.
новини! голямата промяна в модата и красотата
Имах вълниста коса и се накъдрих.
После си отрязах косата над ухото.
Мисля, че му викат мълет.
Мислех си, че съм страхотна.
Майка ми разбираше колко важна беше модата за мен,
и предложи да отида на школа за модели.
Научих се как да си свалям якето с една ръка.
ЛИНДА ЕВАНДЖЕЛИСТА - Ученичка
Разкопчавах копчетата с една ръка, започвайки от долу.
Никой няма нужда от школа за модели, за да стане модел.
МОДЕЛ ОТИВА В ЯПОНИЯ
Иронично е, че родителите ми ме пуснаха в Япония,
когато бях на 16 години, за да работя по договор като модел.
Не ме пуснаха на училищната екскурзия за ски.
Но ме пуснаха да ида в Япония.
ДИСКО РЕСТОРАНТ
Когато пристигнах в Япония, първото, което ме попитаха,
беше за голи снимки.
Искаха да ми вземат мерките
и да се съблека.
ЛИНДА ЕВАНДЖЕЛИСТА
Отговорих, че тъкмо бях изготвила професионалната си визитка с мерките си.
Не исках да се съблека.
Малко се шашнах.
Не трябваше да ида там сама.
Върнах се вкъщи.
Зарязах го. Но тогава агенцията ми
настоя да участвам в конкурса Мис Тийн Ниагара.
Не се отличих, но сред зрителите имаше един скаут.
Запозна ме с Джон Казабланкас.
Когато се срещнахме, той ми каза:
"Леле, приличаш на Джоан Северанс".
Щях да припадна, защото я обожавах.
Каза: "Да, искаме да те поемем.
Свали два-три килограма.
И ще се пробваме".
Джон Казабланкас беше един изключително чаровен мъж.
Беше шефът на агенцията за модели Елит.
Личеше си,
че той беше един шармантен мъж.
Мисля, че когато се запознахме, имаше връзка
с някоя на моята възраст или почти на моята възраст.
За мен винаги си беше само моят агент.
Завършвайки училището, агенцията Елит ме извика
за конкурса си Образ на Годината.
Това е един конкурс за откриване на модели.
Аз и около още 200 девойки бяхме в Акапулко.
Приличаше повече на конкурс за красота.
Казвам се Синди Крофорд и съм от Чикаго.
Но нямаше нужда от талант.
Конкурсът се провежда за удоволствие, за красота.
Непрекъснато някой ви оценява.
ДЖОН КАЗАБЛАНКАС
Непрекъснато сте наблюдавани.
Да си модел означава да си човек,
който е страхотен по всяко време.
Със задна дата вероятно не беше "просветено",
но тогава приличаше просто на едно прослушване.
Обиколихме света и ви грабнахме, намерихме ви,
доведохме ви тук и се надяваме, че това е само началото
на нещо, което ще ви направи страхотни модели на Елит,
и че заедно ще изкараме много пари
и ще имаме множество успехи.
Избраха ме между десетте най-добри.
Тях ги дръпваха настрани, за да ги интервюират.
"Би ли напуснала училището?"
"Ще се преместиш ли в Ню Йорк?"
Аз не бях готова да напусна училището, и си го казах.
Върнах се в гимназията.
Щях да бъда едната от двамата отличници на випуска.
Ученичка от Дикалб
Кандидатствах в Северозападния Университет.
Получих стипендия да следвам инженерна химия.
През лятото преди да почне следването ми, Елит ме покани в Ню Йорк.
Срещнах се с Патрик Демаршелие.
Каза: "Добре, ще я пратя в Рим.
Но искам да ѝ отрежа косата".
С агенцията ми преценихме, че не си струва.
Отговорихме, че няма да я отрежа.
Казаха: "Добре, ще я вземем и така".
Бях въодушевена.
Беше една невероятна възможност.
Първата вечер
пратиха фризьора в стаята ми, за да ме "подстриже малко".
Среса косата ми, върза я на опашка и я отряза, без да пита.
Изпаднах в шок.
Седях в една хотелска стая в Рим и плачех.
Ако някой се чуди защо оттогава не съм се подстригвала късо, затова.
Бях травматизирана.
Мили хора, добре съм тук.
Градът е хубав, има неща за гледане.
Отрязаха ми косата.
Чувствах се... Не ме виждаха като човек,
който имаше право на мнение за съдбата си.
Не че не се харесвах с къса коса,
но не бях се съгласила да имам къса коса.
Ако това означава да си модел, аз не съм готова.
Моделите са заобиколени от един мит...
РОБИН ГИВАН КРИТИЧКА
...Целта му е да прикрие хуманността им.
СНИМКА НА ДЖОРДЖ ПЛАТ ЛАЙНС
Гледайки миналото на модела,
ролята му по същество е била да е една жива закачалка.
Наричали са ги манекени.
Моделите обикновено не говорят.
Работата им е да правят всичко да изглежда лесно.
Често не знаеш името им.
Имах късмет да съм модел, но винаги имах и целодневна работа.
БЕТАН ХАРДИСЪН
Имаше и много други известни модели.
МАЙКЪЛ КОРС ДИЗАЙНЕР
Повечето обаче бяха известни само за пресата.
Дали говорим за Туиги през 60-те,
за Лорън Хътън през 70-те.
Моделите обикновено изглеждаха както...
ТОД ОЛДХАМ ДИЗАЙНЕР
...мъжете си представяха идеалната жена.
Бяха блондинки като Черил Тигс или Кристи Бринкли.
Великолепни жени, но, разбирате ли,
от три метра всички изглеждат еднакви.
Модната индустрия е създала една илюзия за блясък и секс,
защото не би трябвало да знаеш, че този модел,
който олицетворява една идеализирана жена,
е само на 17 години.
По същество, моделите носеха отговорност...
ДЖИЙН БЕКЕР
...да продадат марките.
Или поне да продадат списанията.
Имаше невероятен натиск.
Трябва да имаш чудесни снимки или да си чудесна на дефилето,
и трябва да си супер на другия ден.
- Така ли? - Още. Точно така. Почвай да снимаш.
- Да питам. - Добре.
Колко важни са миглите?
О, много са важни.
Без мигли не си завършена.
Комуникираш ли с миглите?
- Да, когато искаш нещо. - Как?
- Моля? - Когато искаш нещо.
Ставаш по-чаровна, когато премигваш кокетно.
Добър отговор ли беше?
Не се считах за красива.
Мислех, че съм хубава.
Знаех, че бях висока.
И бях слаба, много слаба.
Така че покривах повечето от изискванията за модел.
ПАРИЖ
Мисля, че бях почти на 19 години, когато отидох в Париж.
Намекнаха ми да поизлъжа малко за възрастта си.
Имах ангажименти, но на най-долните стъпала.
Исках да съм онази, която те искаха, когато отивах на работа.
Така че дали ставаше въпрос за дизайнери или фотографи...
...исках да ги задоволя.
No5 ШАНЕЛ ПАРИЖ
КАРЛ ЛАГЕРФЕЛД ДИЗАЙНЕР
Линда?
Линда Еванджелиста е там.
Доста рано направих едно ревю на Шанел.
- По-добре ли е? - Да.
"Малката"!
Не съм малка.
Искаме косата по-ниско.
- Нима? - Фризура?
По онова време още не бях открила себе си.
Чувствах се малко като измамничка.
Иди там и ще ти обясня.
Английски или френски?
На какъв език трябва да говориш?
На английски.
Малко френски. Добре.
Но исках много да съм там.
Много исках да съм там.
Агентът ми счете, че трябва да започна отново отначало,
защото албумът ми не впечатляваше никого.
елит+ Париж
Мисля, че изглеждах недодялана.
Мислех си, че разбирах модата, но не разбирах модата.
Много хора ми казваха, че три години е една добра кариера.
Аз изкарах трите си години.
И така, когато отидох да се срещна с Питър Линдберг,
отидох без портофолиото си.
И той ме нае.
Опитвам се да отдавам уважение на жените.
ПИТЪР ЛИНДБЕРГ
Не да ги превръщам в Мики Маус или нещо такова.
Просто ги оставям така, както са, и работя с личността им.
И това... Когато намирам някоя нова, с която да работя,
трябва да го покажат те.
Не го правя аз. Те го показват.
И така, накрая на снимката са те, нали?
Питър Линдберг беше майстор.
ФАБИЕН БАРОН
Техниката му беше крайно прецизна,
когато снимаше някоя жена.
Снимките му имат един много германски, нордически вид.
Германски индустриален вид.
Винаги в черно и бяло.
Питър беше необработен, атмосферен.
ГРЕЙС КОДИНГТЪН
Снимките му бяха много сурови.
Ако някой успя да улови същността ми,
това беше Питър Линдберг.
Чувствах се много дискомфортно на тях,
защото е трудно да си просто ти самата.
Днес имаме няколко модела.
Наоми, защо е подходяща за корицата?
Ами, има невероятна личност, освен че е много хубава.
Страшно професионална.
На 15 години идва на сесиите с цели чанти с принадлежности,
колиета и грим, всички тия неща.
Агентът ми каза: "Искам да те пратя на Elle",
защото ще ме вземат на едно пътуване до Америка.
Чувствах се много виновна.
Майка ми не знаеше, че се занимавам с това.
Майка ми е родена в Ямайка.
Дошла е в Англия на три години.
Майка ми беше майка ми, майка ми беше баща ми.
Мисля, че това ме мотивираше в голяма степен.
Фактът, че нямах бащина фигура в живота си.
Винаги исках майка ми да се гордее с мен.
Знам колко неуморно работи и колко се жертва за мен.
Най-накрая успях да събера смелост, за да го кажа на майка си.
Ядоса се.
Не ме беше изучила за това.
Толкова години плащаше таксите.
А сега аз просто искам да стана модел?
Но се съгласи. Обаче майка ми не можеше да ме придружи,
защото беше бременна с брат ми.
И така, на 14 април заминах за Ню Орлиънс.
НЮ ОРЛИЪНС
Наоми беше много кооперативна тогава.
Беше първият ѝ голям ангажимент. Голямо приключение.
СИНИ ЩАМПИ ЗА ЛЯТОТО
Направихме две истории, една на плажа...
...а другата беше "Момичета на сушата".
Бяхме на една плантация на роби, когато направихме тази снимка,
шестима бели хора и едно черно момиче.
Това беше преди 30 години. Различен свят.
Майка ми се безпокоеше.
Говори с мен, преди да тръгна.
Каза ми за расизма в Америка.
УБИЙТЕ СЕ ПОМЕЖДУ СИ
Каза ми за Юга, за Ку Клукс Клан.
Това знаехме за Юга в Англия.
Започнах да разбирам, що се отнася до културата,
че ще трябва да се постарая много, за да се почувствам приета.
В никакъв случай нямаше да се върна с подвита опашка,
да кажа, че не успях, че се предавам.
В никакъв случай.
Щях да работя повече и щях да стигна по-далеч.
Около четири месеца след снимките за британското Elle
някои хора дойдоха в Лондон,
защото бяха чули за едно младо черно момиче.
Мислех си: "Леле, идват до Англия, за да се срещнат с мен?"
Имах студио в Източен Лондон...
ДЖОН ГАЛИАНО ДИЗАЙНЕР
...и един приятел ми каза: "Трябва да дойдеш.
Трябва да видиш това момиче.
Тя е само на 14, на 15 години". От някаква школа за степ.
Тогава видях за пръв път Наоми да работи. Беше за британското Elle.
Има силно присъствие.
Присъствие, приземеност.
Като магнит.
Жената, която я откри, ми се обади и ми каза:
"Трябва да поемеш едно момиче".
Наоми беше много почтителна, срамежлива, мълчалива.
Впечатли ме много.
Запознах се с много добри хора.
Айлийн Форд започна да идва в Лондон.
Искаше да убеди майка ми да ме убеди да подпиша договор с тях.
Обожавах Айлийн Форд.
Спомням си старомодния ѝ начин на...
традиционния ѝ начин да бъде агентка за модели.
- Да. - Беше коректна.
Най-коректната от всички.
Как се различаваше подходът ѝ?
Харесваше ми грижата ѝ за момичетата.
- Да. - Живеехме с нея в къщата ѝ.
Даваше усещане за сигурност на родителите ти.
Тогава имаше две големи агенции в Ню Йорк.
Едната беше Форд, тоест Айлийн Форд.
Беше много благоприлична.
Очакваше "момичета" ѝ да се държат по определен начин.
Да си стоят в къщата.
Другата беше Елит, която имаше съвсем различна енергия.
Не чувствахме сякаш са ни родители
или сякаш искат да са ни родители.
Не бяхме тяхна отговорност. Те бяха агентите ни.
Не чувствах, че имам втори родител там.
Бях на 20 години.
Бях зарязала следването, за да стана модел в Чикаго. Беше супер.
Изкарвах по хиляда долара на ден.
Синди Крофорд ЧУДЕСНА КОЖА, КРАКА & КОСА
Главната работа там бяха каталози.
Имаше един важен фотограф, Виктор Скребнески.
Той беше голямата риба в малкото езеро.
Виктор определено беше първият ми ментор в модната индустрия.
Казваше ми: "Вдигни дясната ръка, горе рамото".
Когато Виктор ти казва да не мърдаш, не мърдаш.
Гледаш да не помръднеш и мускулче.
Припаднах няколко пъти, особено точно преди обяда.
Ако си гладна, припадаш.
Тогава те вдигаха и те подпираха и... ...Правеше го отново.
Не казваха: "Леле, колко си красива! Ще те снимаме".
Казваха: "Работата ти е да продадем това яке".
Всички целим да продадем якето.
От Дикалб, Илинойс, Синди Крофорд.
Винаги ли си имала това тяло?
Изправи се малко. На това му викам аз тяло!
Трябваше ли да мине през обучение?
При Синди беше по-скоро психологическо...
Не беше сигурна, че иска да е модел.
- Бях имущество. - ...психическа стабилност.
Или като дете. Да си видим, но без гък.
Гледайки от днешна перспектива, когато Опра каза:
"Стани и ми покажи тялото си.
Покажи защо заслужаваш да си тук".
Тогава не го осъзнах, само със задна дата
си мисля: "О, Господи, това въобще не е приемливо".
Особено от страна на Опра.
Амбицията ѝ расте.
Придобива усещането, че би могла да стане...
ДЖОН КАЗАБЛАНКАС
...ако иска, може да стане номер едно.
Чувствах се добре в Чикаго. Градът не ме смазваше.
Имах си апартамент. Можех да ида да видя майка си.
Имах сигурна работа с Виктор Скребнески,
с когото работех всеки ден и изкарвах добри пари.
Виктор преобразява Синди Крофорд
Предложиха ми работа в Бали. Беше едно десетдневно пътуване.
В Чикаго, ангажиментите като модел бяха в Чикаго.
Рядко ходехме на обект или пътувахме. Нищо вълнуващо.
Искаха ме при Скребнески през един от тези десет дни.
Цял ден при Скреб бельо
Помолих да ме освободят на онзи ден.
Отказаха ми.
Не само отказаха, ами и казаха: "Ако го анулираш,
няма да те ангажираме никога пак". За някакъв си там каталог.
Работех четири, пет дни седмично, главно с Виктор.
От тях си изкарвах прехраната.
Изкарвах повече пари, отколкото можеха дори да си представят родителите ми.
Когато бях малка, парите никога не стигаха.
А когато родителите ми се разведоха,
виждах как баща ми понякога манипулираше майка ми с парите.
Мислех си: "Аз никога няма да съм така".
Съзрявайки,
знаеш кога е важно да кажеш нещо и кога не е.
Анулирах ангажимента. Отидох на пътешествието до Бали.
И така свърши.
Не ме нае никога пак.
За един модел в Чикаго
да не работи с Виктор Скребнески,
това беше една стъпка назад.
Добре, ще дам шанс на Ню Йорк.
НЮ ЙОРК
Ще снимаме две корици, главната,
корицата за 75-та годишнина, и една корица за онлайн.
Добре.
Става ли ръката до шията?
Да. И после ще се приближа.
Чудесно. Може би свършихме.
Така. По-добре така, а?
- Господи! - Чудесно.
Каква хубава снимка!
И Кристи е чудесна.
Не искам... Заснехме ли го това?
Първа корица в Cosmo за Кристи Търлингтън.
Ще изкара 500 долара за само три часа подготовка
и 15 минути позиране.
Не зле за някоя, току-що завършила училище.
Като модел, се учиш в движение. Учиш се, гледайки, наблюдавайки.
Никой не те учи.
Сега магията се случва в постпродукцията.
През 80-те и началото на 90-те цялата магия се случваше
точно в момента, в който чуваше "клик".
Неподвижната картина е свята.
Снимахме сто кадъра, за да улучим един.
Получавахме онова, което виждахме.
Някой повдигаше ръба на полата с рибарска корда.
Можеше да има една кока-кола
зад колана ти, за да ти стегне кръста, хм...
Имахме много трикове, но светлината?
Фотографите наистина работеха със светлината,
защото тогава нямаше ретуш.
Никога не знаеш как ще излезе снимката,
преди да я видиш в списанието.
През 80-те, мили деца, нямаше интернет.
МАЙКЪЛ МЪСТО ЖУРНАЛИСТ
Имаше така наречените списания.
Нямахме Instagram.
ЕДУАРД ЕНИФЪЛ РЕДАКТОР
Нямахме Facebook.
Имахме списания.
Тогава списанията бяха от основните начини да откриеш един друг свят.
Имахме хора, които диктуваха какво следваше да е културата.
Едно списание се надява да заплени читателя,
който се заглежда по-сериозно в дрехите,
отива в магазина и ги купува.
КАРЛИН СЕРФ ДЮДЗЕЛ
Bazaar има стил, Vogue има стил.
Elle има стил...
Не знам как да го опиша.
Но всяко беше различно.
Haper's Bazaar беше много изискано.
В списание Elle правехме всичко много бързо.
Беше седмично списание!
Защото модата е бърза, разбирате ли ме?
Vogue винаги беше перлата в короната на списанията за мода.
Vogue беше интернационално.
Американското Vogue беше Библията.
ТИМ БЛАНКС РЕДАКТОР
Всеки модел иска да се появи във Vogue.
АННА УИНТУР РЕДАКТОР
Това помага на кариерата им. Носи рекламни кампании.
Изгражда портфолиото им.
Има много други причини да искат да са във Vogue освен парите.
Наеха ме за американското Vogue в Сен Бартелми.
За една провинциалистка да е там,
мислех си, че съм в рая.
След тази фотосесия ме поканиха за пробна корица за Vogue.
Кориците никога не ни бяха гарантирани.
Тогава се наричаха "пробни корици".
Правеш няколко снимки,
те ги разглеждаха и казваха:
"Да, тази става" или: "Не, нека снимаме някоя друга".
Чак след един месец научавахме
дали са избрали твоята или не.
Мечтата ми беше са съм на корицата на Vogue.
На което и да е Vogue. Не ме интересуваше кое.
Първата ми корица за Vogue беше за италианското.
Обожавах как изглеждах в огледалото.
Чувствах се като принцеса, когато отидох на сесията.
Не можеше да го купиш навсякъде.
И така, когато се върнах вкъщи,
мина доста време, преди да видя списанието,
защото не можех да го намеря никъде.
Втората ми корица за Vogue беше по-голяма работа,
тъй като повече хора я забелязаха. Беше за британското Vogue.
Сега виждам колко млада изглеждам.
Направо не ми се вярва, че съм на корицата на Vogue.
Мисля, че бях на 17 години тогава.
Снима го Патрик Демаршелие.
Дона Каран тъкмо беше лансирала новата си марка,
и така, носех първата ѝ колекция за статията от корицата.
Като свършихме фотосесията, направихме един портрет.
Имах екстеншъни в косата, така че имах много дълга коса.
И направихме един портрет,
където бях така, класическа поза, където се покриваш.
Ръцете ми се спуснаха по-надолу.
"Можеш ли да ги свалиш още малко?"
Стесних се,
но не ми се струваше нещо лошо.
Чувствах се добре от тази фотосесия.
Чувствах се красива в онзи момент.
Самият Патрик не ме плашеше,
но си мислех:
"Господи! Не би трябвало да го правя това".
Впоследствие, тази снимка излезе на корицата на списание Photo.
Няма огромен тираж,
но си мислех: "Господи!"
Не знам за къде си мислех, че е,
но определено не за корица.
Не мисля, че имаше някаква определена възраст,
на която да се снимаш гола.
Не мисля, че някой го проверяваше или го контролираше.
Не мога да каже, че винаги схващах всичко,
но майка ми, много по-късно, каза:
"Знаех си, че винаги ще си добре.
Имаш акъл в главата.
Ти щеше да се оправиш".
Но не съм сигурна, че имаше гаранция, че щях да се оправя.
Просто ме бутнаха на арената. "Успех!"
Синди Крофорд е най-разпознаваемата и продаваема знаменитост.
Един мъж го потупват и му казват: "Браво".
"Няма да стана от леглото за по-малко от 10 000 на ден".
Това е половината игра.
Един ден всичко ще свърши.
Превод: Любинка Димитрова