Hej. Jeg når det ikke. Jeg er på arbejde.
Så jeg tror ikke, det kommer til at ske i dag.
Den er nem at få på.
Skoene passer.
Ja, den her. Okay.
- Jeg foretrækker den. - Magisk stof.
Det er perfekt, se. Det skinner perfekt.
Folk siger: "Du ligner Kaia på en prik."
- Men hun ligner mig. - Ja.
- Hun ligner dig. - Jeg kom først.
Ja, nemlig.
Jeg tror, det er Dior. Fra New York Vintage.
- Elegant. - Ja.
Jeg hører, du mangler selskab, Linda.
De er her til fittingen.
Okay, når du er færdig...
Åh gud. Kameraet er så halvfemseragtigt.
Hvor kommer det fra?
Hvordan definerer du ordet "supermodel"?
Det gør jeg ikke.
Jeg er meget ligefrem og kalder en spade for en spade.
En model, en model.
Christy er den smukkeste.
Det var ikke min drøm.
Det skete bare, og det blev meget større, end jeg forventede.
Hun er en klassisk skønhed.
Du ser vores billede, vores image,
så du tror, du kender os.
Der er ingen ord sammen med vores billeder.
Naomi MOR
Folk ser kun den side af os, ikke vores rigtige jeg,
og de har en helt anden idé om, hvem vi er.
Naomi...
...er denne vilde gudinde.
Vi var den fysiske repræsentation af styrke.
Vi lignede stærke kvinder.
Og vi så os selv i spejlet og begyndte at tro det.
Jeg var ambitiøs.
Jeg ville sætte mit præg, men jeg vidste ikke hvordan.
Men jeg fik muligheden.
Cindy var den arketypiske amerikanske pige.
Jeg tror, hun var en af de første, der planlagde en fremtid,
hvor hun havde en større stemme.
Din drøm bliver til virkelighed, og du får lov til at opleve det igen og igen.
Linda er en kamæleon.
Hun kunne være lige det, som fotografen bad hende om at være.
Jeg drømte om at blive model, jeg blev ikke opdaget.
Jeg valgte.
Vi arbejdede hårdt for vores anerkendelse.
Det var for vildt. Vi er ikke The Beatles.
Om 50 år ser jeg tilbage på det som en god oplevelse
og vil stadig have mine venner.
Det er min årgang.
Den gruppe, jeg blev voksen sammen med.
Det er det, en supermodel er.
- Det er så stort. - Hej.
Hej.
- Hej. - Hej.
- Hvordan går det? - Hej. Det går godt.
Du havde LP'erne i baglokalet.
Ja.
- Er de ovenpå? - Det tror jeg.
Forsigtig.
- Linda, du sidder her. - Ved siden af hende?
Ja. Ryg mod ryg. Flot.
- Kom tættere på. - Tættere?
Okay, nu...
I er vist klar til at stå model igen.
I har ikke ændret jer.
- Rigtig godt. - Jeg er nødt til at løfte dig, Turly.
Okay.
- Løftede du mig, eller løftede jeg dig? - Det er vist mig...
Det kan jeg ikke.
Jeg vil ikke knække hende.
- Det vil jeg ikke. - Sådan.
- Kom tættere. - Heller ikke den vej.
Kommer I tættere?
- Tættere på dig? - Tættere.
Stop der. Ja, sådan der.
Okay.
Flot.
Klar? Jeg løfter dig. Klar? En, to, tre.
Du godeste.
- Igen, jeg nåede det ikke. - Du får brug for en massage.
- En, to, tre. - Okay.
Jeg var meget ung, da jeg begyndte at arbejde.
Før jeg blev model, babysittede jeg og gjorde rent.
Jeg husker følelsen af at bo i forstaden som teenager,
gå i skole hver dag og tænke:
"Der må være noget bedre derude."
Min mor er fra Mellemamerika, fra El Salvador.
Og hun og min far mødtes på et fly,
fordi min mor var stewardesse for Pan Am,
og min far var pilot fra det nordlige Californien.
Så vi endte med at bo i San Francisco på grund af det.
Min far kunne ikke lide at bruge penge på tøj og sådan noget.
Han hørte os snakke om designerjeans,
så han tog til Asien
og kom tilbage med falske Calvin Klein-jeans.
Han troede, vi blev så glade for dem,
men vi sagde bare: "De er ikke ægte, far."
Da jeg var omkring 14, gik jeg i stalden efter skole.
Og i stalden var der en fotograf.
Han gik over til min mor og spurgte hende,
om vi nogensinde havde overvejet at lave modelarbejde.
Og min mor sagde nej. Men hun blev nysgerrig.
Min mor og jeg mødtes med en agent, og hun kiggede på min søster og mig
for at se, om vi passede. Så sagde hun til min søster:
"Du er for lille, det går ikke.
Men dig, du passer sikkert. Lad os se, hvad vi kan gøre med dig."
Min søster var knust.
CHRISTY TURLINGTON - 14 ÅR FOTO: JERRY HINKLE
Jeg gik i skole, da jeg startede som model.
Jeg delte det kun med mine tætteste venner.
Jeg talte ikke åbent om det.
At være 15 år gammel og stå model i en brudekjole er lidt underligt.
Nogle gange sagde jeg ja til opgaver,
men havde alligevel ikke lyst til det, hvis der var
noget mere spændende at lave med mine venner.
Et par gange kørte min far mig til noget,
hvor han sagde: "Du har lavet en aftale,
og du er nødt til at gøre det."
Modelarbejdet var slet ikke sejt, udover at jeg havde penge.
Det gav mig pludselig stor selvstændighed.
Min næste gæst startede sit eget modelbureau for 24 år siden.
Det er nu verdens største.
Tag godt imod Eileen Ford.
Kan en kvinde overleve i modelbranchen uden dig?
Du er jo den mest magtfulde kvinde.
Magt er ikke et feminint ord.
MODELAGENT
Vi gør meget mere af arbejdet end andre,
og vi får bedre jobs end andre.
Jeg var vist 15, da jeg mødte Ford-parret.
Da jeg kom til New York...
...boede Ford-parret i et stort rækkehus på hjørnet af East 78th Street og Lex.
Vi levede som på et kollegie.
Min mor havde planlagt at tage hjem og lade mig bo der for mig selv.
Jeg tror, alle blev der i en uge eller to.
Der var sådan en cyklus, en konstant cyklus.
Hvis man var til en casting,
havde man en liste over møder,
og så sad der en med din portfolio,
der åbnede den og lukkede den og sendte dig afsted igen.
Til en af mine castings sagde stylisten til mig:
"Hey, jeg sender dig ned til Arthur Elgorts studie."
Og det var sådan set det, alt ændrede sig.
Christy T med kort hår - AUGUST 85 Arthur Elgort
Jeg vidste, at hun ville blive en stjerne.
FOTOGRAF
Arthur har en bestemt stil,
hvor du konstant bevæger dig, altid er i gang og ikke poserer.
Den er meget fri.
Han fotograferede mange dansere og musikere.
Han lærte mig, hvordan jeg følte mig tilpas foran et kamera,
bevægelserne, og hvad jeg skulle gøre med hænderne.
Jeg ringede til bookeren.
Jeg sagde: "Jeg har snart et job for Vogue, og jeg vil have Christy."
Og det var sjovt, fordi den daværende agent sagde:
"Synes du, Christy er god? Vi har noget bedre."
Jeg sagde: "Du har gjort dit. Jeg beholder Christy."
Det er det første billede, jeg tog af Linda.
- Det her billede. - Det første?
Ja. Husker du det?
- Ja. - I Paris eller her?
Nej. I Paris.
Dette her, husker du det?
- Det regnede udenfor. Her. - Var det den ene gang?
- Nej. To gange. - Gjorde jeg det to gange?
Du sagde: "Jeg ved, hvad jeg skal,"
så jeg sikrede mig bare, at billederne var skarpe,
- og hun gjorde det. - Det var de altid.
- Ikke på det seneste. - Vi fik altid et billede.
Åh, Cindy... Det er et smukt et.
Jeg kan også huske det der.
- Der er baby Omi. - Til Azzedine-bogen.
Jeg har ikke set Naomi i mange år.
- Nej... - Ligner hun sig selv?
- Hun ser bedre ud. - Bedre?
Hun bliver bare bedre og bedre.
Efter mit første fotoshoot med Arthur, tog jeg til London.
Jeg tog direkte hen til studiet, og så kom Naomi ind.
Hun havde ikke sin skoleuniform på, men hun gik også stadig i skole,
og hun var bare virkelig glad for at være der.
Virkelig yndig.
Da jeg mødte Christy, var hun så sød, og det var et fantastisk fotoshoot.
Jeg ville ikke have, det sluttede.
Vi spillede Wham!, husker jeg.
Vi dansede og hyggede os og havde det så sjovt.
Efter de par dage
var vi helt ekstatiske.
Siden da har Naomi og jeg været tætte.
Er vi færdige?
Venter I på mig?
Okay, første outfit.
Jeg ved, I makeupartister elsker læbepenslen.
Men ikke mig. Jeg tager bare læbestift på.
- Okay? - Fint nok.
- Fedt. - Bare lidt?
Jeg ved ikke, hvor meget jeg er forsinket,
men billederne bliver pokkers gode.
Hør her. Når det her kommer ud,
ryger jeg ikke længere.
Jeg holder op med at ryge den 31. januar.
- Her er dokumentationen... - Lover du det?
...så jeg bliver jeg nødt til det.
- Jeg skal stoppe. - Jeg holder dig op på det.
Det er dårligt for dig, Naomi.
- Det ved jeg godt. - Virkelig dårligt.
De andre tre ryger ikke.
Hverken Linda, Christy eller Cindy ryger.
Jeg har levet det meste af mit liv foran et kamera.
Jeg studerede teaterkunst i London.
Jeg gjorde det mest i dans.
Det var alt, hvad jeg ville dengang.
At blive noget indenfor teateret. Det var mit fokus.
Når jeg sagde til min mor, jeg skulle til prøve, sagde hun:
"Hvor mange børn tager de fra prøven?"
Måske seks eller syv.
Vi ankom til prøven, og der var 600 børn,
og hun sagde: "Naomi, jeg tror ikke, du får den,"
og jeg sagde: "Jo, jeg gør. Jeg får den."
- Hvilken rolle vil du have? - Snehvide.
Vi opsætter Askepot.
Askepot, så.
Du kan være statist.
- Okay. - Hvad hedder du?
Min mor gjorde sit bedste for at finde et sted,
hvor jeg kunne studere og lære og få en uddannelse.
Hun sendte mig på privatskole,
og jeg blev kaldt N-ordet, da jeg var fem.
Jeg accepterede ikke at blive mobbet på grund af min hudfarve.
Min mor betalte for skolen ligesom alle andre.
Jeg havde ret til at være der, så de kunne bare skride.
Sådan havde jeg det.
Jeg husker, da Don Letts kom hen på min skole og sagde:
"Jeg skal bruge børn til en Bob Marley-video."
Bob Marley går ned ad gaden
med en lille pige og dreng.
Jeg er den lille pige.
Bob Marley var en gud for en jamaicaner.
Jeg kunne ikke tro det.
Jeg var i en Culture Club-video.
Jeg elskede Boy George. Jeg elskede Culture Club.
Jeg syntes bare, Boy George var...
Han var ligeglad med, hvad folk syntes om ham.
Og når han tog makeup på, var jeg vild med det.
I 1984 ville jeg ikke tage direkte hjem,
så mine skolekammerater og jeg stoppede i det fede kunstnerisk område
i London, der hedder Covent Garden.
Der var et torv, musik i gaderne.
Der skete altid kunstneriske ting.
En amerikansk dame spurgte, om jeg var model.
Jeg var overrasket. Mange af mine skolekammerater
havde smukt, langt, silkeblødt gyldent hår,
og jeg var en smule akavet...
Jeg ville gerne være lavere, for jeg følte mig så ranglet.
Jeg tog damens kort og ringede ikke til hende i mange uger.
Og så ringede jeg. Hendes navn var Beth Boldt.
MODELSPEJDER
Hun sendte mig til castings.
Jeg havde tre billeder i min bog.
Man skal starte et sted.
Jeg vidste ikke, hvordan man var model.
Jeg havde ikke penge til at købe modemagasiner.
Jeg brugte al den dansetræning, jeg havde fået.
Jeg hoppede i luften, gik i split og den slags.
Martin Brading gav mig en chance.
Vi begyndte, da hun var 15.
FOTOGRAF
Hun var moden for sin alder på nogle punkter.
Hun forstod, hvad der foregik.
Hun kunne lide at blive fotograferet.
Dengang så min familie ned på modeller.
Min mor vidste ikke, hvad jeg lavede.
Han sælger billederne for velgørenhed.
Vi vil have, at han sælger til højest mulige pris.
Når jeg er genkendelig,
skal folk ikke sige: "Hvem er den pige på billedet?"
eller: "Hvem er den kvinde på billedet?"
De skal sige: "Nå, det er Cindy Crawford."
Hvis han vil have håret oppe,
men vi ikke synes, at det klæder mig,
skal vi kæmpe for det.
Vi ses i morgen. Tak.
Det er en lille by, hva'?
Den har den atmosfære.
Jeg voksede op i Midtvesten, så jeg voksede op med sne og vejr.
Alle børnene i min by,
når de var en vis højde eller en bestemt alder,
så kunne de arbejde i kornmarkerne.
Man kom hjem tildækket af pollen, snavs og insekter.
Min mor sprøjtede os med vand, inden vi gik indenfor.
Jeg voksede op i DeKalb, Illinois.
Lille by.
Arbejderklassefamilie.
Jeg havde faktisk en idyllisk amerikansk barndom,
indtil jeg var ni år gammel, og min bror blev diagnosticeret med leukæmi.
Han døde et år senere.
Da min bror var syg,
blev det omdrejningspunktet i min familie.
Da han døde, var spørgsmålet: "Hvordan sørger man som familie?"
Mine søstre og jeg syntes, at det skulle have været en af pigerne.
I stedet for den eneste dreng.
Jeg tror, vi følte os pressede til at være perfekte børn.
Det har nok hjulpet mig til at præstere bedre i livet.
Mine forældre blev skilt,
så det var endnu en påmindelse om,
at eventyr ikke er ægte.
Min mor var et eksempel på ubetinget kærlighed.
"Fik du A? Fantastisk.
Fik du B? Fantastisk. Fik du C? Fantastisk."
Jeg fik aldrig C. Aldrig.
Men min far belønnede succes.
Han var min ambition.
Sådan fik man hans opmærksomhed.
Jeg syntes ikke, jeg havde et særligt eller anderledes udseende.
Jeg var ikke den grimme ælling,
men de pæne piger i gymnasiet
var de små tynde cheerleadere.
Det var skønhedsidealet i min lille by.
Modeåret
Jeg overvejede aldrig at blive model.
Jeg vidste ikke, det var et job.
Jeg vidste ikke, hvordan jeg kom fra DeKalb i Illinois og med i et blad.
DeKalb NITE Weekly Universitetsbladet
Men den lokale fotograf spurgte, om han måtte fotografere mig.
Min far forstod ikke, at modelarbejde var en karriere.
Har troede, at det var et andet navn for prostitution.
Så de kom med til mit første modeljob.
Agenten sagde: "Jeg ved ikke rigtigt,
du har et modermærke i ansigtet.
Lad os tage et par prøvebilleder."
Billederne var forfærdelige og ret ubrugelige,
men frisøren så noget i mig,
og han viste dem til Elite i Chicago,
og de ringede til mig og arrangerede et prøveshoot.
Jeg fik et job for Marshall Field's, et stormagasin, i en bh-annonce.
To uger senere kom jeg i skole en dag,
og den var overalt på mit gymnasium.
De andre prøvede at drille mig,
men jeg tænkte:
"Ved de godt, at jeg fik 120 dollars for det?"
Jeg var ligeglad. Det var bedre end arbejdet i kornmarkerne.
Vil du have flere øreringe i?
- Et par af de små? - Ja.
Ja. I skal bare vide, at de her to huller,
kender jeg ikke vinklen på. Jeg fik dem, da jeg var 12 år gammel.
Jeg fandt en fil i min fars værktøjskasse...
- Og du lavede det selv. - Stop.
...og jeg filede mine øreringe og stak dem igennem.
Jeg fik rigtig ballade.
Hun kaldte mig en luder.
Mine forældre var strenge. Især min mor.
De emigrerede begge to fra Italien til Ontario i Canada.
Jeg voksede op på italiensk vis, med italienske traditioner,
men har altid været bidt af mode.
Besat af mode.
Ved du, hvem det er?
Nemlig. Men ikke den Barbie, du kender.
Det er den nye Farvemagi-Barbie.
Hendes hår skifter farve.
MØBLER IKKE INKLUDERET
Mine Barbiedukker,
de skiftede tøj, jeg ved ikke hvor mange gange.
Og mine Barbiedukker blev gift hele tiden.
Jeg arbejdede i en dagligvarebutik.
Vi havde et bladstativ.
Når jeg havde tid kiggede jeg i bladene.
Hvis jeg var vild med et,
ville jeg bruge min mindsteløn til at købe bladet,
så jeg kunne hænge billederne op på min væg.
alle nyhederne! store forandringer i mode og skønhed...
Jeg havde krøllet hår og permanentede det.
Så klippede jeg mit hår til op over øret.
Jeg tror, de kalder det... bundesligahår.
Jeg syntes, jeg var for sej.
Min mor forstod, hvor vigtig mode var for mig,
så min mor sagde: "Hvorfor ikke gå på modelskole?"
Jeg lærte at tage en jakke af. Med en hånd.
Du åbner knapperne op med den ene hånd, du starter nedefra.
Ingen behøver at tage på modelskole for at blive model.
MODEL TAGER TIL JAPAN
Det er ironisk, at mine forældre lod mig tage til Japan,
da jeg var 16 for et modeljob.
De ville ikke have, at jeg tog på skiferie med min skole.
Men jeg fik lov til at tage til Japan.
Det første de spurgte til, da jeg ankom til Japan,
var nøgenfotografier,
og de ville måle mig,
og jeg skulle tage tøjet af.
Jeg sagde: "Jeg har lige lavet et setcard, og der står mine mål."
Jeg ville ikke tage mit tøj af.
Jeg gik i panik.
Jeg skulle aldrig have taget derud alene.
Jeg tog hjem.
Jeg gav lidt op, men så insisterede modelbureauet på,
at jeg deltog i Miss Teen Niagara.
Jeg vandt ikke, men der var en talentspejder blandt publikum.
Og de introducerede mig for John Casablancas.
Da jeg mødte ham, sagde han:
"Wow, jeg synes, du ligner Joan Severance."
Jeg faldt nærmest død om, fordi jeg tilbad hende.
Han sagde: "Ja, vi vil gerne have dig.
Du skal nok tabe to et halvt kilo.
Og så giver vi det en chance."
John Casablancas var en ekstremt charmerende mand.
Han var chefen for Elite-modelbureauet.
Man kunne se, at han var
en selvsikker mand.
Da jeg mødte ham, tror jeg, at han datede
en pige på min alder eller tæt på.
Jeg så aldrig sådan på ham. Han var kun min agent.
På mit sidste år af gymnasiet meldte Elite-bureauet mig til
deres Look of the Year-konkurrence.
Det er en konkurrence, hvor de leder efter modeller.
Jeg og godt 200 andre piger tog til Acapulco,
og det var lidt ligesom en skønhedskonkurrence.
Jeg hedder Cindy Crawford. Jeg er fra Chicago.
Men man skulle ikke have et talent.
Dette er en konkurrence for sjov skyld og for skønhedens skyld.
Alt bliver bedømt.
MODELAGENT
Folk kigger på jer hele tiden.
Fordi en model er en person,
som altid er fantastisk.
Når jeg ser tilbage, var det nok ikke ret woke,
men dengang føltes det bare som en prøve.
Vi tog verdenen rundt, og vi fandt jer.
Vi fik jer hertil, og vi håber, at det blot er begyndelsen
på noget, der vil gøre jer til fantastiske Elite-modeller,
og at vi kommer til at tjene mange penge
og få stor succes.
Jeg kom i top ti.
Når man kom i top ti, blev man interviewet.
"Vil du droppe din skole?
Kan du flytte til New York?"
Jeg gik stadig i gymnasiet og var ikke klar til at stoppe.
Så jeg tog tilbage til gymnasiet.
Jeg var godt på vej og var en af to, der talte til dimissionen.
Med DeKalb-elev
Jeg søgte ind på Northwestern University
og fik et stipendium, hvis jeg ville læse til kemiingeniør.
Sommeren før universitet blev jeg inviteret til New York af Elite,
og jeg mødtes med en fotograf, Patrick Demarchelier.
Han sagde: "Godt, jeg sender hende til Rom.
Men hun skal have sit hår klippet af."
Mit bureau og jeg besluttede, at det ikke var det værd.
Så vi sagde, at vi ikke ville klippe håret.
Og de sagde: "I orden. Vi tager hende alligevel."
Jeg glædede mig så meget.
Det var bare en fantastisk mulighed.
Den første aften
sendte de en frisør op på mit værelse for at "trimme" mit hår.
Han redte mit hår, satte det op i en hestehale og klippede den af.
Jeg var i chok.
Jeg sad bare på mit hotelværelse i Rom og græd.
Siden da har jeg ikke rigtig klippet mit hår, hvis folk har undret sig.
Jeg var traumatiseret.
Kære alle sammen, jeg har det fint her.
Byen er smuk, og der er så meget at se.
De klippede mit hår kort.
Jeg følte virkelig, jeg ikke blev set som en person,
som havde medbestemmelse over sin egen skæbne.
Jeg kunne godt lide mit korte hår,
men jeg fik ikke lov til at vælge det selv.
Hvis det er sådan en model bliver behandlet, så er jeg ikke klar til det.
Der er en del myter om modeller...
KRITIKER
...og myternes opgave er at skjule deres menneskelighed.
FOTO AF GEORGE PLATT LYNES
Når du ser på modellens historie,
var modellens rolle egentlig bare at være en levende bøjle.
De blev omtalt som mannequiner.
Modeller er typisk stille,
og deres job er at få alt til at se nemt ud.
Man kendte ikke modellens navn.
Jeg var heldig at være catwalkmodel, men jeg har altid haft et fuldtidsarbejde.
Der var mange andre berømte modeller,
men de fleste var berømte for deres billeder.
Der var Twiggy i 60'erne,
Lauren Hutton i 70'erne.
Jeg tror, modeltyperne lignede...
DESIGNER / KREATIV LEDER
...mænds idé om, hvordan kvinder bør se ud.
De var blondiner ligesom Cheryl Tiegs eller Christie Brinkley.
Altså smukke kvinder,
men på tre meters afstand lignede de alle sammen hinanden.
Jeg tror, modeindustrien har skabt en illusion af glamour og sex,
fordi man skal ikke vide at den model,
som repræsenterer den idealiserede kvinde,
kun er 17 år gammel.
Modellerne var jo ansvarlige...
MODEJOURNALIST
...for at sælge brandet.
Eller i hvert fald bladene.
Jeg tror, presset var enormt.
Du skal have fantastiske billeder eller være fremragende i modeshowet,
og så skal du gøre det forrygende næste dag.
- Sådan? - Lidt mere. Sådan. Rul den.
- Jeg har et spørgsmål. - Okay.
Hvor vigtige er dine øjenvipper for dit udseende?
Meget vigtige.
Uden øjenvipper er man ikke færdig.
Bruger du dine øjenvipper til at kommunikere?
- Ja, når man vil have noget. - Hvordan?
- Hvabehar? - Når man vil have noget.
Det bidrager til ens charme, når man blinker.
Var det et godt svar?
Jeg syntes ikke, jeg var smuk.
Jeg syntes, jeg var køn.
Og jeg vidste, jeg var høj.
Og jeg var tynd, meget tynd.
Jeg syntes, jeg havde egenskaber til at være model.
Jeg var næsten 19, da jeg tog til Paris.
Det blev foreslået, at vi løj lidt om min alder.
Jeg fik bookinger, men ikke de gode jobs.
Jeg ville være den, de ville have mig til at være, når jeg mødte op på arbejde.
Om det var en designer eller fotograf...
...så ville jeg glæde dem.
Hvor er Linda?
Linda Evangelista er lige der.
Jeg var med i et Chanel-show meget tidligt.
- Går det bedre? - Ja.
Den "Lille"!
Så lav er jeg ikke.
Linda, dit hår skal sidde lidt lavere.
- Virkelig? - På grund af frisuren?
På det tidspunkt følte jeg, at jeg endnu ikke havde fundet mig selv.
Jeg følte mig lidt som en bedrager.
Linda, gå derhen.
Engelsk eller fransk?
Hvilket sprog skal vi snakke?
Engelsk.
Lidt fransk. Godt.
Men jeg ville så gerne være der.
Det ville jeg.
Min agent troede, jeg skulle starte fra begyndelsen igen,
fordi min portfolio imponerede ikke nogen.
Jeg tror, jeg så akavet ud.
Jeg troede, jeg forstod mode, men jeg forstod den ikke.
Flere folk fortalte mig, at en god karriere varer tre år.
Og jeg havde været i gang tre år.
Da jeg tog til en casting hos Peter Lindbergh,
tog jeg afsted uden mit portfolio.
Og han bookede mig.
Jeg prøver at vise kvinder respekt...
FOTOGRAF
...ikke at forvandle dem til Mickey Mouse.
Jeg lader dem være sig selv og arbejder med deres personlighed.
Når jeg finder en ny at arbejde med,
skal de også vise den.
Jeg laver den ikke. De skal vise den.
Og på billedet er det dem, der er tilbage.
Peter Lindbergh var en håndværker.
KREATIV DIREKTØR
Hans teknik var præcis,
så han fangede en bestemt kvinde med sit kamera.
Der var et meget germansk, nordisk look på hans billeder.
Det tyske industrielle look.
Altid i sort-hvid.
Peter var rå og atmosfærisk.
Billederne var meget grynede.
Jeg tror, hvis nogen fangede det rigtige mig,
var det Peter Lindbergh.
Det var der, hvor jeg følte mig mest utilpas,
fordi det er virkelig svært bare at være dig selv.
Vi har nogle unge modeller i dag.
Naomi, hvorfor er hun en god forsidemodel?
Hun har en fantastisk personlighed udover at være gudesmuk.
Hun er utrolig professionel.
Som 15-årig mødte hun op med tasker fulde af udstyr
og halskæder og makeup og alt sådan noget.
Min agent siger: "Jeg sender dig hen til Elle,"
fordi de ville tage mig med til Amerika.
Jeg følte en ægte skyld.
Min mor anede ikke, hvad jeg havde gang i.
Min mor blev født i Jamaica
og kom til England, da hun var tre år gammel.
Min mor var min mor, min mor var min far.
Jeg tror, det betød meget for min drivkraft
ikke at have en far i mit liv.
Jeg ville altid gøre min mor stolt.
Hun arbejdede hårdt og ofrede meget for mig.
Endelig tog jeg hjem og fandt modet til at fortælle hende det.
Hun var rasende.
Det var ikke derfor, jeg gik i skole.
Hun betalte min skole i alle de år.
Og så ville jeg bare være model?
Men hun sagde ja, men min mor kunne ikke komme med,
fordi hun var gravid med min bror.
Jeg tog afsted den 14. april til New Orleans.
Naomi var samarbejdsvillig de dage.
Det var hendes første store job og et eventyr for hende.
BLÅ PRINT TIL SOMMER
Vi havde to historier. En på stranden...
...og en anden historie, vi kaldte "Landpiger."
Vi var på en slaveplantage, da vi tog dette billede,
seks hvide mennesker og en sort pige.
Det er 30 år siden. En anden verden.
Min mor var nervøs.
Vi talte, inden jeg tog afsted.
Hun fortalte mig om racisme i Amerika.
DRÆB HINANDEN LEV SAMMEN
Hun fortalte mig om Sydstaterne, om Ku Klux Klan.
Det var det, vi vidste om Sydstaterne i England.
Jeg begyndte at forstå,
at jeg skulle arbejde meget hårdt for at føle mig accepteret.
Jeg kunne ikke tage hjem med halen mellem benene
og sige, det ikke fungerede, at jeg gav op.
Ikke tale om.
Jeg ville gå mere til den og længere.
Fire måneder efter jeg blev fotograferet til britiske Elle,
var der nogle folk, der kom til London,
fordi de havde hørt om en ung, sort pige.
Så jeg tænkte: "Wow, kommer de til England for at se mig?"
Jeg havde et atelier i Østlondon,
og en god ven kom til mig og sagde: "Kom med.
Du skal se den her pige. Se hende.
Hun er kun 14 eller 15." Hun gik på danseskole eller noget.
Det var første gang, jeg så Naomi arbejde. For britiske Elle.
Hun er nærværende,
har benene på jorden.
Ligesom en magnet.
Damen, der opdagede hende, kontaktede mig og sagde:
"Der er en pige, jeg synes, du skal tage dig af."
Naomi var meget respektfuld og meget genert, stille.
Jeg var så imponeret af hende.
Jeg mødte nogle virkelig gode mennesker.
Eileen Ford begyndte at tage til London
for at overtale min mor til at få mig til at skrive kontrakt med dem.
Jeg elskede Eileen Ford.
Jeg ser tilbage nu på hendes gammeldags måde...
Hendes traditionelle måde at være modelagent på.
- Ja. - Hun gjorde det rigtigt.
Hun gjorde det mest rigtigt af dem alle sammen.
Hvad var anderledes?
Den måde, hun tog sig af pigerne.
- Okay. - Vi boede hos hende,
og hun fik ens forældre til at føle sig meget sikre.
På det tidspunkt var der to bureauer i New York.
Der var Ford, som var Eileen Ford.
Hun var meget ordentlig.
Hun forventede, at hendes "piger" opførte sig på en bestemt måde,
og de boede i hendes hus.
Og så var der Elite, som havde en helt anden energi.
De følte sig ikke som vores forældre
eller havde lyst til at være det.
Man var ikke deres ansvar. De var ens agenter.
Mit bureau spillede ikke en forældrerolle.
Jeg var 20 år gammel.
Jeg var droppet ud af universitet for at arbejde som model i Chicago.
Jeg tjente tusind dollars om dagen.
FREMRAGENDE HUD, BEN OG HÅR
De tjente flest penge på kataloger.
Der var én stor fotograf, Victor Skrebneski.
Han var en stor fisk i en lille dam.
Victor var min første mentor i modeindustrien.
Han sagde til en: "Højre arm ud, skulderen op,"
og når han sagde: "Bevæg dig ikke," så bevægede man sig ikke.
Man tænkte: "Okay, jeg bevæger ikke en muskel."
Jeg besvimede flere gange, især op til frokost.
Hvis man var sulten, besvimede man.
Så hjalp de en op, og så gjorde man det igen.
De ville ikke tage billeder af ens skønhed.
Ens job var at hjælpe dem med at sælge en jakke.
Alle var der for at få jakken solgt.
Direkte fra DeKalb. Tag godt imod Cindy Crawford.
Har du altid haft den krop?
Rejs dig op. Det er, hvad jeg kalder en krop.
Skulle hun igennem et træningsforløb?
Udfordringen med Cindy var mere mental...
Hun vidste ikke, om hun ville være model.
- Jeg var som en slave. - ...mental stabilitet.
Eller et barn. "Må ses men ikke høres."
Når man ser det med nutidens øjne, når Oprah siger:
"Rejs dig op, og vis din krop.
Vis os, hvorfor du værdig til at være her."
Dengang så jeg det ikke, kun når jeg ser tilbage,
og jeg tænker: "Gud, det var virkelig ikke i orden."
Især ikke af Oprah.
Hendes ambition vokser.
Hun er begyndt at indse, og det kan jeg godt sige her,
at hvis hun vil, kan hun blive nummer et i branchen.
Jeg havde det godt i Chicago, byen var ikke overvældende.
Jeg havde min egen lejlighed. Jeg kunne køre hjem og besøge min mor.
Jeg følte mig godt tilpas med Victor Skrebneski,
og jeg tjente gode penge.
Victor ved bedst Cindy Crawfords forvandling
Jeg fik tilbudt et job i Bali. Det var en ti-dages tur.
Og i Chicago var alle vores jobs i Chicago.
Vi kom sjældent ud at rejse og lave noget spændende.
Skrebneskis studie havde booket mig en dag ud af de ti...
Hele dagen hos Skrebs
...og jeg sagde: "Kan I give mig fri den ene dag?"
Og de sagde nej.
Og de sagde ikke kun nej, de sagde: "Hvis du springer fra
denne halve dag, vil vi aldrig bruge dig igen."
Jeg arbejdede fire, fem dage om ugen. Mest med Victor.
Det var der, jeg tjente mine penge.
Jeg tjente flere penge, end mine forældre nogensinde havde drømt om.
Vi var fattige, da jeg var barn.
Og da mine forældre blev skilt,
så jeg min far manipulere min mor med penge.
Jeg tænkte: "Det bliver aldrig mig."
Når du bliver ældre,
ved du, hvornår det er vigtigt, at du siger noget.
Jeg aflyste jobbet. Jeg tog til Bali i ti dage.
Og det var det.
Han bookede mig aldrig igen.
Var man model i Chicago
og ikke arbejdede med Victor Skrebneski,
var det en degradering.
Okay, så giver jeg New York en chance.
Vi laver to forsider, den primære forside,
til 75-års jubilæumsudgaven og en online forside.
Okay.
Kan hånden komme op til halsen?
Ja. Jeg kommer tættere på.
Smukt. Måske er det skuddet.
Sådan der. Bedre, ikke?
- Åh gud. - Det er smukt.
Virkelig flot billede.
Christy, du ser også fantastisk ud.
Jeg vil ikke... Fik vi det på kamera?
Christy Turlington på forsiden af Cosmopolitan.
Hun tager 500 dollars med hjem for tre timers forberedelse
og 15 minutters posering.
Ikke værst for en pige, som lige er blevet student.
Man lærer modelfaget hen ad vejen. Mens man ser og observerer.
Man kan ikke undervises i det.
I dag sker magien i redigeringen.
I 80'erne og først i 90'erne skete al magien,
når man hørte klikket.
Et fotografi er helligt.
Vi tog hundredvis for at få det ene.
Det vi så var det, vi fik.
Nogen holdt enden af nederdelen med en fiskekrog.
Der var måske en Cola-dåse
bag ved ens bælte til at trække taljen ind.
Der var mange tricks, men lyset?
Fotografen arbejdede hårdt med lyset,
for det var umuligt at ændre bagefter.
Man vidste aldrig, hvordan billedet ville se ud,
før man så det i bladet.
Børn, I 1980'erne var der ikke noget internet.
Vi havde noget, der hed blade.
Vi havde ikke Instagram.
REDAKTØR
Vi havde ikke Facebook.
Vi havde blade.
Dengang var blade den primære vej til et indblik i en anden verden.
Og vi havde folk, der fortalte os, hvad kultur var.
Et blad fanger forhåbentligt læseren,
som studerer tøjet nøje
og tager i butikken og køber det.
Bazaar har en stil. Vogue har en stil.
Elle har en stil.
Jeg ved ikke, hvordan jeg skal forklare det.
Men de var forskellige.
Harper's Bazaar var meget elegant.
På Elle gjorde vi det hele meget hurtigt.
Det udkom en gang om ugen.
Fordi mode er hurtig, forstår du?
Vogue var altid kronjuvelen af modeblade.
Vogue var meget internationalt.
Det amerikanske Vogue var Biblen.
REDAKTØR
Jeg tror, alle modeller ønsker at være med i Vogue.
REDAKTØR
Det hjælper hendes karriere, giver reklamekampagner.
Det er godt for portfolien.
Der er andre grunde til, at piger vil i Vogue udover pengene.
Jeg blev booket af amerikanske Vogue til Saint Barts.
En pige fra en lille by på Saint Barts.
Jeg tænkte: "Det er himmeriget."
Og på grund af det shoot kom jeg på forsiden af Vogue.
En plads på forsiden var aldrig garanteret.
Dengang kaldte de det "forsideforsøg".
Man gik ind, tog et par billeder,
og de kiggede på dem og sagde:
"Ja, vi bruger det her," eller: "Nej, lad os skyde flere af en anden."
Og man vidste ikke før en måned senere,
om man blev valgt eller ej.
Det var drømmen. At være på forsiden af Vogue.
Hvilket som helst Vogue. Jeg var ligeglad med hvilket.
Min første Vogue-forside var for italienske Vogue.
Jeg husker, at jeg var vild med mit look i spejlet
og følte mig som en prinsesse på vej til settet.
Bladet var ikke til at opdrive,
så da jeg tog hjem,
tog det lang tid, før jeg så bladet,
fordi man ikke kunne finde det.
Min anden Vogue-forside var vigtigere,
fordi flere så det, og det var for det britiske Vogue.
Jeg ser så ung ud.
Det er utroligt, at jeg var på forsiden af Vogue.
Jeg var sikkert 17 år der.
Patrick Demarchelier tog billedet.
Donna Karan havde lige lanceret sit nye mærke,
så det var et forsidebillede med hendes første kollektion.
Efter vi blev færdige med fotoshootet, tog vi et portræt,
og jeg havde extensions i håret, og det var så langt.
Og vi tog sådan et portrætagtigt billede.
Jeg stod sådan her. Hvor man dækker sig selv.
Mine arme sank en smule længere ned.
"Kan du tage armene længere ned?"
Og jeg husker, jeg følte mig selvbevidst,
men ikke nødvendigvis på en dårlig måde.
Jeg havde det godt efter det shoot.
Jeg følte mig smuk dér.
Patrick var ikke ubehagelig,
men jeg husker, jeg tænkte:
"Åh gud! Bør jeg gøre det her?"
Det billede endte med at komme på forsiden af bladet Photo.
De havde ikke et stort oplag,
men jeg blev alligevel overvældet,
fordi jeg havde ikke regnet med,
at det ville ende på forsiden af et blad.
Jeg ved ikke, om der var en aldersgrænse
for at få taget et nøgenbillede.
Der var vist ingen, der overvågede eller regulerede det.
Jeg kan ikke sige, at jeg var særlig erfaren,
men min mor sagde senere:
"Åh, du skulle nok klare dig.
Jeg vidste, du havde hovedet skruet godt på,
og at du ville klare dig."
Men jeg ved ikke, om det var garanteret, at jeg ville klare mig.
Jeg fik bare beskeden: "Afsted." "Held og lykke."
Cindy Crawford er nu den mest genkendte og efterspurgte berømthed.
En mand ville få et klap på skulderen og et "godt gået."
"Jeg står ikke ud af sengen for mindre en titusind dollars per dag."
Det er halvdelen af spillet.
Der kommer en dag, hvor det er forbi.