Tere. Ma vist ei saa, sest olen tööl.
Nii et vaevalt mul täna õnnestub.
Sõrmus käib väga lihtsalt.
Ja kingad sobivad.
Jah, jääb siis see.
- Ma eelistan seda. - See on võlukangas, mis?
See on ideaalne. Täiuslik sära.
Kõik ütlevad, et olen Kaia moodi.
- Ei, tema on minu moodi. - Just.
- Tema on sinu moodi. - Mul oli enne.
Jah, täpselt.
See on vist Dior. New York Vintage'ist.
- Šikk, eks? - Nii šikk.
Kuulsin, et soovid vist seltsi, Linda.
Jah, nüüd see istub.
Olgu, kui sa... Kui sa lõpetad...
Issand, see on nagu 90ndate kaamera.
Kust sa selle said?
Kuidas defineerida sõna „supermodell“?
Ma ei üritagi.
Mulle meeldib asju lihtsalt võtta, labidat labidaks kutsuda.
Modelli modelliks.
Christy on nagu kõige ilusam.
Ma ei unistanud ega mõelnud sellest.
See lihtsalt juhtus ja paisus oodatust suuremaks.
Ta on klassikaline iludus.
Te näete meie fotosid ja pilte
ja arvate, et tunnete meid.
Aga meie fotodega ei käi sõnad kaasas.
EMALIK NAOMI
Inimesed näevad ainult välimust, mitte seda, mis sees on.
Nad saavad meist isemoodi aru.
Naomi...
on nagu äge jumalanna.
Meie olime vägevuse füüsiline väljendus.
Jätsime tugevate naiste mulje.
Ja me vaatasime peeglisse ja hakkasime seda uskuma.
Olin auahne ja tahtsin midagi teha, endast kuidagiviisi jälje maha jätta.
See oligi mu võimalus.
Cindy oli Ameerika tüdruk.
Ta oli vist üks esimestest, kes hakkas planeerima tulevikku,
kus tal oleks rohkem sõnaõigust.
Teate, kui teie unistus täitub ja saate seda üha uuesti teha.
Linda on kameeleon.
Ta oskas muutuda kõigeks, mida fotograaf temast soovis.
Ma unistasin modelliks saamisest. Mind ei avastatud.
Ma valisin selle.
Me peame oma koha välja teenima, karjääri tegema.
See oli pöörane. Me pole ju biitlid.
50 aasta pärast pean ma seda väga heaks kogemuseks
ja enamik sõpru on ikka alles.
See on minu klass.
Selle pundiga sain ma täisealiseks.
See ongi supermodell.
- See on nii suur. - Tere.
Tere.
- Tere. Tere. - Tere.
- Kuidas läheb? - Tere. Küllalt hästi.
Varem olid sul siin taga plaadid.
Jah, jah.
- Kas need on nüüd üleval? - Ju vist.
Ettevaatust.
- Nii, Linda, sina seisad siia. - Tema kõrvale?
Jah, võite seljad kokku panna. Just.
- Lähemale. - Veel lähemale?
Hea küll, nüüd...
Te olete jälle modellitööks valmis.
Te pole muutunud.
- Väga hea. - Ma pean sind tõstma, Turly.
Olgu.
- Kumb nüüd tõstab? - Mina teen vist...
Ma ei jaksa küll.
Vabandust. Lõhun ta ära.
Seda ei tahaks.
- Lähemale. - Ma ei taha sind ka nii lõhkuda.
Tulge lähemale.
- Sulle lähemale? - Veel pisut. Veel pisut.
- Nüüd jääge seisma. Jah, just nii. - Olgu.
Hästi.
Valmis? Ma kergitan sind. Üks, kaks, kolm.
Issand!
- Uuesti, magasin maha. - Pärast on massaaži vaja.
- Üks, kaks, kolm. - Olgu.
Ma hakkasin väga noorena tööle.
Enne modellitööd olin ainult lapsehoidja ja koristaja olnud.
Teismelisena on mul meeles tunne, et olen äärelinnatüdruk.
Mõtlesin iga päev koolis käies,
et ma pean midagi paremat leidma.
Minu ema on Kesk-Ameerikast Salvadorist.
Ta kohtus mu isaga lennukis,
sest mu ema oli Pan Ami stjuardess.
Minu isa oli Põhja-Californiast pärit piloot.
Ja nii kolisime just seepärast San Franciscosse.
Minu isa ei uskunud sellesse, et riietusele raha raisata.
Ta kuulis, et rääkisime disainerteksadest,
ja tõi siis Aasiast tulles koju
võltsitud Calvin Kleini teksaseid.
Ta arvas, et oleme sellest brändist sillas,
aga meie ütlesime: „Need pole ehtsad, paps.“
14-aastaselt olin ma pärast kooli tallis.
Ja talli tuli üks fotograaf.
Ta läks mu ema juurde ja küsis,
kas me oleme modellitööd kaalunud.
Ja minu ema ütles, et ei. Aga see pakkus talle huvi.
Minu ema viis meid agendi juurde, kes vaatas mind ja mu õde,
takseeris meid, ja ütles siis mu õele:
„Sina oled liiga väike.“ Et nagu tema ei sobi.
„Aga sinust võib ilmselt asja saada, nii et vaatame, mida sinuga teha saab.“
Ja mu õele oli see valus vops.
CHRISTY TURLINGTON 14-AASTASELT FOTO: JERRY HINKLE
Kui ma hakkasin koolis modellitööd tegema,
jagasin ma seda ainult väga lähedaste sõpradega.
Ma ei rääkinud sellest eriti avalikult.
Teate küll, 15-aastaselt on pisut naljakas pruudikleitide modelliks olla.
Mõnikord ma nõustusin mõne tööga,
aga ei tahtnudki seda teha, kui mul oli
sõpradega midagi paljulubavamat või lõbusamat teha.
Ma mäletan, et vahel sõidutas isa mind kuskile
ja ütles: „Noh, sa andsid lubaduse
ja pead nüüd seda tegema.“
Modellitöö polnud üldse lahe, aga mul oli nüüd raha.
See muutis mind kohe alguses väga iseseisvaks, muud polnudki vaja.
Mu järgmine külaline asutas 24 aasta eest modelliagentuuri,
mis on nüüd maailma suurim.
Palun tervitage Eileen Fordi.
Kas mõni naismodell saab ilma teie heakskiiduta hakkama,
sest te olete kõige võimsam?
See pole naiselik sõna, aga te olete võimas.
MODELLIAGENT
Meie teeme kõigist teistest rohkem tööd
ja saame paremaid tööotsi kui teised.
Ma olin Fordidega kohtudes ilmselt 15-aastane.
Kui ma New Yorki tulin...
elasid Fordid suures majas Ida 78. tänava ja Lexi nurgal.
Ja see oli ühika moodi.
Mu ema kavatses koju minna ja mind sinna üksi jätta.
Kõik elasid seal nädala või paar.
Seal oli nagu ringlus, pidev ringlus.
Kui sa läksid casting'ule või „ülevaatusele“,
siis olid sul kohtumisajad kirja pandud.
Ja siis võttis keegi su mapi,
avas selle, lõi kinni ja saatis sind minema.
Ühel casting'ul ütles stilist mulle:
„Kuule, ma tahan sind Arthur Elgorti stuudiosse saata.“
Ja see nagu muutiski kõike.
CHRISTY T LÜHIKESTE JUUSTEGA ARTHUR ELGORT
Ma lihtsalt teadsin, et temast saab staar.
FOTOGRAAF
Arthuri stiil on selline, et oled
alati liikvel ja tegutsemas ja pole eriti stiliseeritud,
vaid väga vabas olekus.
Ta pildistas paljusid tantsijaid ja muusikuid.
Ta õpetas mulle seda, kuidas ennast kaamera ees mugavalt tunda,
kuidas liikuda ja mida kätega teha.
Ma helistasin agendile.
Ütlesin: „Mul tuleb Vogue'ile üks sessioon ja ma tahan Christyt.“
Ja siis oli naljakas, sest agent ütles:
„Kas Christy on sinu arust hea? Meil on paremaid.“
Ma ütlesin: „Sinu töö on tehtud. Ma jään ikka Christy juurde.“
See on esimene foto, mille ma Lindast tegin.
- See foto. - Kõige esimene?
Jah, jah. Kas sa mäletad seda?
- Mäletan. - Pariisis või siin?
Ei. Pariisis.
Nüüd see. Kas sa seda mäletad?
- Väljas sadas. Vaata. - Kas ma tegin seda mitu korda?
- Ei. Kaks korda. - Kaks korda?
Ja sa ütlesid, et tead, mida teha.
Ma veendusin ainult, et fookuses olla.
- Ja tema tegi seda. - Sa olid alati.
- Ei, viimasel ajal mitte. - Saime alati foto.
Cindy... See on imekaunis.
See oleks nagu ka meeles.
- Seal on väike Naomi. - Azzedine'i raamatu jaoks.
Ma pole Naomit mitu aastat näinud.
- Ei. - Kas ta näeb endine välja?
- Parem. - Parem?
- Ta muutub aina paremaks. - Tõesti?
Pärast esimest pildistamist Arthuriga läksin ma Londonisse.
Läksin otse stuudiosse, kuhu tuli Naomi.
Tal polnud küll koolivorm seljas, aga ta käis ikka veel koolis.
Ja ta oli ülimalt põnevil, et sinna tuli.
Nii imearmas.
Christyga kohtudes oli ta nii lahke ja meil oli nii hea sessioon.
Ma ei tahtnud, et see lõppeks. See polnud töö moodi.
Ma mäletan, et Wham! mängis.
Me lihtsalt tantsisime ja veetsime koos aega, lõbutsesime täiega.
Pärast mõnda päeva ja seal veedetud pikki tunde
oled otsekui deliiriumis.
Sellest hetkest jäime Naomiga lähedasteks.
KEENIA
- Kas on kõik, kõik, kõik? - Mind ootate?
Olgu, esimene riietus.
Ma tean, et grimeerijatele meeldib huuleharja kasutada,
aga mina ütlen, et otse huulepulgaga.
- Sobib? - Tore.
- Olgu, lahe. - Õige pisut?
Ma ei tea, mitu tundi olen hilinenud,
aga vorbin need fotod valmis.
Teate, kuulake. Kui see viimaks välja tuleb,
- ei suitseta ma enam. - Loodan.
Ma jätan suitsetamise maha 31. jaanuaril
- ja see jäi nüüd videole. - Lubad?
Ma pean sõna pidama.
- Ma pean maha jätma. - Ma ei luba sul taganeda.
Palun. See on sulle halb, Naomi.
- Ma tean. See on kohutav. - Väga halb.
Ja ülejäänud kolm ei suitseta. Linda, Christy ja Cindy ei suitseta.
Ma olen suurema osa elust kaamera ees elanud.
Ma õppisin Londonis lavakunsti.
Tantsimine oli peaaine.
Ja muud ma siis ei tahtnudki.
Ma keskendusin lavakunstis läbilöömisele.
Ütlesin emale, et lähen katsetele, ja tema küsis:
„Olgu, aga mitu neiut nad välja valivad?“
Vist kuus või seitse.
Ja kui kohale läksime, oli seal 600 last,
ja ema ütles: „Issake, Naomi, sa vist ei saa seda otsa.“
Mina ütlesin: „Jah, saan küll.“
- Mis rolli sa proovid? - Lumivalgeke.
Aga me teeme „Tuhkatriinut“.
- Olgu siis Tuhkatriinu. - Sa võid teener olla.
- Olgu. - Mis su nimi on?
Ema andis parima, et panna mind kohta,
kus sain õppida ja haridust saada.
Ta saatis mind erakooli,
kus mind viieaastaselt N-sõnaga kutsuti.
Ma ei lasknud ennast koolis nahavärvi pärast kiusata.
Minu ema maksis õppemaksu nagu kõik teisedki.
Mul oli õigus seal olla, nii et kiusake kedagi teist.
Mulle tundus nii.
Ma mäletan, et Don Letts tuli mu kooli ja ütles:
„Mul on vaja lapsi Bob Marley videosse.“
Bob Marley kõndis tänaval,
tüdruk ja poiss käekõrval.
Mina olin tüdruk.
Bob Marley oli jamaicalaste jaoks jumal.
See oli uskumatu.
Ma olin Cuilture Clubi videos.
Boy George ja Culture Club olid mu iidolid.
Boy George oli minu arust...
Tal oli ükskõik, mida temast arvati või kuidas ta riietus,
kas ta meigib end ja on meigitud poiss. Mulle meeldis.
1984. aastal ei tahtnud ma otse koju minna,
nii et ma peatusin koos koolisõpradega suures kunstipiirkonnas,
mis kannab Londonis Covent Gardeni nime.
Seal oli väljak, tänavamuusika.
Alati toimus kunstitegevust.
Üks ameeriklanna küsis, kas ma olen modell.
Ma olin jahmunud, sest minu koolisõpradel
olid ilusad pikad siidised kuldsed juuksed,
aga mina olin pisut kohmetu ja tunnetasin, et olen...
Ma tahtsin ennast alati kahandada, sest mul oli kiitsakas tunne.
Ma võtsin naise visiitkaardi, aga ei helistanud mitu nädalat.
Siis aga helistasin. Tema nimi oli Beth Boldt.
MODELLIOTSIJA, COVENT GARDEN
Ta saatis mind läbivaatustele.
Mul oli mapis kolm fotot.
Kuidagi tuleb alustada.
Ma ei osanud modell olla.
Mul polnud moeajakirjade ostmiseks raha.
Seega kasutasin oma tantsukoolitust,
hüppasin õhku, viskasin spagaati, tegin kõike seda.
Martin Brading andis mulle võimaluse.
Ma alustasin temaga, kui ta oli 15.
FOTOGRAAF
Aga ta oli oma ea kohta vana. Päris nutikas ja tark.
Ta teadis, mis toimub.
Talle meeldis pildistamine. Seda oli tunda.
Sel ajal suhtuti modellitöösse minu peres halvakspanuga.
Minu emal polnud aimugi, et ma seda teen.
Ta müüb fotosid heategevuseks, eks?
Me tahame, et ta neid võimalikult kallilt müüks.
Mõnikord on nii, et mida paremini mind tuntakse,
sest keegi ei tohiks küsida, mis tüdruk fotol on.
Vaid: „Tüdruk. Mis naine fotol on?“
Peaks olema: „See on ju Cindy Crawford.“
Kui ta tahab kõrge soengu teha,
aga meie arust ei sobi see mulle eriti, siis hakkame vastu.
Homme näeme. Aitäh.
See on väikelinn, eks?
Jätab sellise mulje.
Ma kasvasin üles Kesk-Läänes, lume ja halva ilmaga.
Kõik lapsed mu kodulinnas
võisid pärast teatud pikkuse või vanuse saavutamist
suviti maisipõllule tööle minna.
Koju tulles olime õietolmu, mulla ja sitikatega koos.
Ema kastis meid voolikuga, enne kui lubas tuppa tulla.
Mu lapsepõlv möödus Illinoisis DeKalbis.
Väikelinnas.
Lihttööliste perekond.
Mul oli tegelikult minu arust väga idülliliselt ameerikalik lapsepõlv.
Kuni ma sain 9-aastaseks ja minu vennal diagnoositi leukeemia.
Ta suri aasta aega hiljem.
Kuni mu vend haige oli, koondas see
mõistagi kogu mu pere tähelepanu.
Pärast tema surma tekkis küsimus, kuidas terve perega leinata.
Mulle ja mu õdedele tundus, et see oleks pidanud juhtuma ühega meist.
Mitte ainsa poisiga.
Me tundsime ilmselt survet olla täiuslikud tüdrukud,
millest ma hilisemas elus nähtavasti kasu sain.
Käisin keskkoolis, kui vanemad lahutasid.
See oli nagu teine meenutus,
et muinasjutud pole, teate, päris.
Minu ema oli tingimusteta armastuse võrdkuju.
„Sa said viie? Oh kui tore.“
„Said nelja? Tore. Said kolme? Tore.“
Kolmesid ei saanud ma kunagi.
Aga minu isa premeeris edu.
Ma püüdlesin tema poole.
Sest see püüdis tema tähelepanu.
RIIKLIK PRIIMUSTE SELTS
Ma ei arvanud kunagi, et näen välja eriline või erinev.
Ei saa küll öelda, et olin inetu pardipoeg,
aga minu keskkoolis loeti ilusateks tüdrukuteks
väikseid nääpsukesi kisakoori liikmeid.
See oli minu väikelinnas ilu ideaal.
MOEKAS AASTA
Ma ei mõelnudki modellitööle. Ma ei teadnudki, et see on päris töö.
Ma ei teadnud, kuidas oma väikelinnast ajakirja pääseda.
KOGUKONNA MITMEKESISUSE NUMBER
Aga siis soovis üks kohalik fotograaf mind pildistada.
Minu isa ei mõistnud, et modellitöö võib karjäär olla.
Tema arust oli modellitöö prostitutsiooni teine nimi.
Vanemad tulid minuga esimesele modellitööle kaasa.
Agent ütles nagu: „No ma ei tea.
Sul on näo peal sünnimärk.“
Aga ta oli valmis proovipilte tegema.
Fotod olid päris kohutavad ja neid ei kõlvanud kasutada.
Aga juuksur nägi minus midagi
ja näitas seda Chicagos Elite'ile.
See agentuur kutsus mind kohale ja korraldas proovipildistamise.
Ma sain tööd Marshall Field'si kaubamaja rinnahoidjareklaami jaoks.
Kaks nädalat hiljem läksin ükspäev kooli
ja mu kool oli pilte täis kleebitud.
Mäletan, et lapsed proovisid mind narrida ja maha teha ja ma mõtlesin:
„Kas nad teavad, et ma teenisin sellega 120 dollarit või mis iganes?“
Mul oli suva. Ikka parem kui maisipõllul töötada.
Sa tahad ühte kõrva veel paari kõrvarõngast?
- Paari sellist pisikest. - Jah.
Jah, ma tahan öelda, et need kaks auku,
ma ei tea, mis nurga all need on, aga ma tegin need 12-aastaselt ise.
Ja ma leidsin oma isa tööriistakastist viili...
- Ja lõid ise augud sisse. - Lõpeta.
...ja teritasin kõrvarõngad ära ja lõin need läbi.
Ja ma sain kõvasti pähe.
Ema kutsus mind tänavaprostiks.
Mu vanemad olid nii ranged. Eriti mu ema.
Mõlemad emigreerusid Itaaliast Kanadasse Ontariosse.
Mu lapsepõlv möödus väga itaallaslike traditsioonidega,
aga mood pakkus mulle alati huvi.
Mood oli mu kirg.
Tead, kes see on?
Aga mitte teile tuttav Barbie.
See on uus võluvärvidega Barbie.
Tema juuksed muudavad tõesti värvi.
MÖÖBLIESEMED POLE KAASAS
Mu vaeseid Barbiesid
muudkui aga pandi riidesse ja võeti riidest lahti.
Ja mu Barbied abiellusid pidevalt.
Ma töötasin toidupoes.
Meil oli ajakirjariiul.
Ja vabal ajal lappasin ma ajakirju.
Kui mõni mulle väga meeldis,
kasutasin oma miinimumpalka, et ajakiri osta
ja sealt fotod oma magamistoaseinale välja lõigata.
KÕIK UUDISED! SUURED MUUTUSED MOES
Mul olid lokkis juuksed ja tegin püsilokid.
Ja siis lõikasin juuksed kõrva kohalt ära.
Seda soengut kutsutakse vist mullet'iks.
Enda arust olin ma üle prahi.
Minu ema mõistis, kui tähtsaks ma moodi pean,
ja ema idee oli proovida modellikooli minna.
Ma õppisin jakki seljast võtma. Ühe käega.
LINDA EVANGELISTA - ÕPILANE JA MODELL
Teed nööbid ühe käega lahti, alustad alt.
Keegi ei pea modellikoolis käima, et modelliks hakata.
MODELL SÕIDAB JAAPANISSE
On irooniline, et mu vanemad lubasid mul Jaapanisse sõita,
et 16-aastaselt modellitööd teha.
Kooli suusaekskursioonile nad mind ei lubanud.
Aga Jaapanisse lubati minna.
Jaapanis küsiti minult esimese asjana,
kas teeksin aktifotosid.
Nad tahtsid mu mõõte võtta ja mind lahti riietada.
Ja ma ütlesin, et tegin just portreefoto, kus mu mõõdud kirjas on.
Ma ei tahtnud ennast paljaks võtta.
Läksin täitsa närvi.
Ma poleks pidanud sinna üksi minema.
Läksin koju.
Ma lõin juba käega, aga siis mu modelliagentuur
nõudis, et osaleksin Miss Teini-Niagara konkursil.
Ma ei jõudnud kuskile, aga publikus oli talendiotsija.
Ja tema tutvustas mind John Casablancasele.
Ja tema ütles minuga kohtudes:
„Vau, sa oled täitsa Joan Severance'i nägu.“
Ja ma pidin otsad andma, sest jumaldasin teda.
Ta ütles: „Jah, teeme meelsasti lepingu.
Võiksid küll paar kilo alla võtta.
Ja... teeme proovi.“
John Casablancas oli ülimalt sarmikas mees.
Ta oli modelliagentuuri Elite juht.
Võis kohe aru saada, et tal oli...
Ta oli nagu selline lihvitud mees.
Kui ma temaga kohtusin, siis oli ta kaaslaseks
mingi minuvanune tüdruk, sama hästi kui.
Mina teda nii ei vaadanud. Mulle oli ta mu agent.
Ma olin keskkooli lõpuklassis, kui Elite saatis mind
oma aasta uustulnuka konkursile.
See on modellide leidmise konkurss.
Mina ja veel umbes 200 noort tüdrukut olime Acapulcos
ja see oli sama hästi kui iludusvõistlus.
Minu nimi on Cindy Crawford, olen Chicagost.
Aga annet polnud vaja.
See konkurss on lõbu ja ilu pärast.
Kohtunikud hindavad kogu aeg.
MODELLIAGENT
Teid vaadatakse kogu aeg.
Sest modellideks sobivad inimesed,
kes on kogu aeg tasemel.
Tagasi vaadates oli asi ärklusest kaugel,
aga sel ajal ma nii ei mõelnud, need olid lihtsalt katsed.
Me otsisime tervest maailmast ja noppisime teid välja.
Me tõime teid siia ja loodame, et see on teie tee algus,
et saada headeks Elite'i modellideks,
ja loodetavasti teenime koos palju raha
ja saavutame suurt edu.
Mind valiti kümne parima sekka.
Esikümnesse pääsenutega tehti eraldi intervjuud.
„Kas jätaksid kooli pooleli?“
„Kas New Yorki koliksid?“
Ma käisin veel keskkoolis ja ütlesin, et ei jäta kooli pooleli.
Niisiis läksin keskkooli tagasi.
Ma õppisin hästi ja lõpetasin oma klassi parimate seas.
DEKALBI KESKKOOLI ÕPILANE
Ja kandideerisin Northwesterni ülikooli.
Sain stipendiumi, et õppida keemiainseneriks.
Ülikoolile eelnenud suvel kutsus Elite mind New Yorki
ja ma kohtusin fotograaf Patrick Demarchelier'ga.
Tema oli valmis mulle Roomas tööd pakkuma,
aga tahtis mu juuksed ära lõigata.
Otsustasime agentuuriga, et seda ei tasu teha.
Ütlesime, et juuksed jäävad.
Ja nad olid siiski valmis mind võtma.
Ma olin nii elevil.
See oli lihtsalt suur võimalus.
Juba esimesel õhtul
saadeti juuksur minu tuppa juukseid „kärpima“.
Ta kammis mu juuksed taha patsi ja lõikas selle luba küsimata ära.
Ma olin šokis.
Ja ma lihtsalt istusin Rooma hotellitoas ja nutsin.
Ja just seepärast polegi ma pärast seda juukseid lõiganud.
Sest see oli nii suur trauma.
MUL LÄHEB SIIN HÄSTI.
LINN ON ILUS JA ON PALJU VAADATA.
JUUKSED LÕIGATI VASTU TAHTMIST ÄRA.
Mulle tundus... Minus ei nähtud inimest,
kellel on oma saatuse üle sõnaõigust.
Mitte et lühikesed juuksed poleks mulle meeldinud,
vaid ma polnud öelnud, et tahan lühikesi juukseid.
Kui modellitöö seda tähendab, siis ma pole selle jaoks valmis.
Modelle ümbritseb meeletu mütoloogia.
MOEKRIITIK
Mütoloogia eesmärgiks on nende inimlikkust varjata.
FOTOGRAAF GEORGE PLATT LYNES
Kui vaadata modellitöö ajalugu,
siis oli modelli rolliks olla elus riidepuu.
Neid kutsuti mannekeenideks.
Modellid on tüüpiliselt vait.
Ja nende tööks on jätta mulje, et kõik on vaevatu.
Modellide nimesid ei teatud.
Mul vedas, et olin poodiumimodell, aga käisin alati ka täiskohaga tööl.
MODELL, ENDINE AGENT
Oli palju teisi kuulsaid modelle.
MOELOOJA
Aga enamjaolt olid nad kuulsad ajakirjades.
Võtame või Twiggy 60ndatel,
Lauren Huttoni 70ndatel.
Modellid kippusid nägema välja...
MOELOOJA
...nagu meeste arusaam naiste välimusest.
Nad olid blondiinid nagu Cheryl Tiegs või Christie Brinkley.
Imekaunid naised, aga teate küll,
kolme meetri kauguselt neil vahet ei teeks.
Minu arust on moetööstus loonud glamuuri ja seksikuse illusiooni,
sest keegi ei peaks teadma, et see modell,
kes esindab justkui ideaalnaist,
on ainult 17-aastane.
Modellid vastutasid kokkuvõttes selle eest...
MOEAJAKIRJANIK
...et brände müüa.
Või igal juhul ajakirju müüa.
Nii et minu arust olid nad tohutu surve all.
Sul peavad olema head fotod või pead moeetendusel särama,
siis aga pead ka päev hiljem rabama.
- Nii või? - Ei, pisut rohkem. Just nii. Salvestame.
- Küsin midagi. - Lase käia.
Kui tähtsad on ripsmed su välimuse juures?
Väga tähtsad.
Ripsmeteta oled nagu poolik.
Kas sa suhtled oma ripsmete abil?
- Jah, kui midagi tahan. - Kuidas?
- Vabandust? - Kui midagi tahan.
Ripsmete välgutamine lisab sarmikust.
Kas see oli hea vastus?
Ma ei pidanud ennast ilusaks.
Arvasin, et olen kenake.
Ja teadsin, et olen pikka kasvu.
Ja ma olin kõhn, väga kõhn.
Seepärast arvasin, et mul on olemas kõik, mida modell vajab.
PARIIS
Ma olin peaaegu 19, kui Pariisi sõitsin.
Mul soovitati oma vanusega pisut valskust teha.
Ma sain küll tööotsi, aga kõige mõttetumaid.
Kui ma tööle läksin, tahtsin olla see, keda nad soovisid näha.
Ükskõik, kas tegu oli moelooja või fotograafiga...
ma tahtsin neile meele järele olla.
MOELOOJA
Kus Linda on?
Linda Evangelista on seal.
Ma osalesin varakult Chaneli etendusel.
- Kas on parem? - Jah.
See pisike!
Ma pole pisike.
Linda, tee madalam soeng.
- Tõesti? - Soengu pärast.
Ja mulle tundus, et ma polnud veel ennast leidnud.
Mul oli pisut isehakanu tunne.
Linda, mine sinna. Ma selgitan, mida teha.
Inglise või prantsuse?
Mis keeles sa üldse räägid?
Inglise.
Pisut prantsuse. Hästi.
Aga ma väga tahtsin seal olla.
Väga tahtsin seal olla.
Agent arvas, et peaksin jälle algusest alustama,
sest minu mapp ei avaldanud kellelegi muljet.
Ma jätsin kohmaka mulje.
Ma arvasin, et mõistan moodi, aga ei mõistnud üleüldse.
Paljud ütlesid, et hea karjäär kestab kolm aastat.
Ja ma olin seal kolm aastat.
Kui ma Peter Lindberghi juurde läbivaatusele läksin,
ei võtnud ma mappi kaasa.
Ja ta pakkus tööd.
Ma püüan naisi austada.
FOTOGRAAF
Ma ei ürita neid Miki-Hiirteks muuta.
Ma jätan nad loomulikeks ja tegelen nende iseloomuga.
Ja see... Kui ma uue modelli leian,
peavad nad midagi pakkuma. Mina ei loo midagi, nemad ise pakuvad.
Ja pildile jäävad viimaks nemad ise, eks?
Peter Lindbergh oli meister.
LOOMINGULINE JUHT
Tehnika oli millimeetri täpsusega paigas.
Ta oskas naisi oma kaamerasse püüda.
Tema fotod nägid välja väga saksalikud ja põhjamaised.
Saksa tööstuslik välimus.
Alati mustvalged.
Peter oli toores ja lõi õhustikku.
ENDINE VOGUE'I LOOMEJUHT
Kõik tema fotod olid väga tõetruud.
Ma usun, et kui üldse keegi minu päris iseloomu tabas,
siis Peter Lindbergh.
Need fotod tekitasid minus kõige suuremat ebamugavustunnet,
sest endaks jääda on väga raske.
Täna on siin noored modellid.
Miks on Naomi hea kaanetüdruk?
Ta on väga ilus, aga ka imelise iseloomuga.
Ta on uskumatult professionaalne.
Juba 15-aastaselt tuli pildistama kotitäie varustusega,
kaelakeed ja meik olid endal kaasas.
Agent ütles, et tahaks saata mind ajakirja Elle,
sest nad tahaksid mind Ameerika reisile võtta.
Ma tundsin suurt süütunnet.
Minu emal polnud aimugi, et ma seda teen.
Minu ema sündis Jamaical.
Ta tuli Inglismaale kolmeaastaselt.
Minu ema oli mulle ema ja isa eest.
Ma usun, et paljuski ajendas mind just see,
et minu elus polnud isakuju.
Ma tahtsin alati, et ema minu üle uhke oleks.
Ma tean, kui kõvasti ta töötas ja mis ohvreid ta mulle tõi.
Ma läksin viimaks koju ja leidsin julgust emale rääkida.
Ta sai tigedaks.
Selleks ta mind kooli ei saatnud.
Ta oli mitu aastat mu õppemaksu tasunud.
Ja nüüd hakkan ma lihtsalt modelliks?
Ta oli küll nõus, ega ema ei saanud kaasa sõita,
sest ta oli rase ja ootas mu venda.
Ma sõitsin 14. aprillil New Orleansi.
Naomi oli siis väga koostöövarmas.
See oli tema esimene suur töö, suur seiklus.
SININE MUSTER SUVEKS
Me tegime kaks lugu, ühe rannas...
ja teise loo nimega „Maatüdrukud“.
Me tegime selle foto orjaistanduses.
Kuus valget inimest ja must tüdruk.
See oli 30 aasta eest. Teine maailm.
Minu ema pabistas.
Ta rääkis minuga enne ärasõitu.
Ta rääkis mulle rassismist Ameerikas.
TAPKE ÜKSTEIST ELAGE KOOS
Ta rääkis lõunaosariikidest, Ku Klux Klanist.
Niipalju me Inglismaal lõunaosariikidest teadsime.
Ma hakkasin mõistma, et kultuuriliselt
pean ma kõvasti vaeva nägema, et mind omaks võetaks.
Ma ei saanud naasta koju, saba jalge vahel,
ja öelda, et kõik läks lörri ja loobusin.
Võimatu.
Ma otsustasin rohkem vaeva näha ja kaugemale minna.
Umbes neli kuud pärast Briti Elle'i sessiooni,
tulid Londonisse inimesed,
kes olid kuulnud noorest mustanahalisest tüdrukust.
See oli pisut nagu: „Vau, nad lendavad minuga Inglismaale kohtuma?“
Mul oli Londoni idaosas stuudio.
MOELOOJA
Üks väga hea sõber tuli ütlema: „Sa pead läbi astuma.
Sa pead seda tüdrukut nägema.
Ta on alles 14, alles 15.“ Kuskilt tantsukoolist.
Ja siis nägin Naomit esimest korda töötamas, vist Briti Elle'i jaoks.
Ta on silmatorkav.
Silmatorkav, vaoshoitud.
Ta on otsekui magnet.
Naine, kes ta avastas, võttis minuga ühendust
ja soovitas mul ta oma tiiva alla võtta.
Naomi oli väga aupaklik, väga uje ja vaikne.
Ta avaldas mulle väga muljet.
Ma kohtusin väga heade inimestega.
Eileen Ford hakkas Londonis käima,
kauples mu emalt minuga lepingut välja.
Eileen Ford meeldis mulle.
Ma meenutan praegu tema vanamoelist...
tema vana traditsioonilist modelliagendi stiili.
- Jah. - Tema oli korrektne.
Tema oli neist kõigist korrektseim.
Kuidas tema lähenemine erines?
Mulle meeldis, kuidas ta tüdrukute eest hoolitses.
- Olgu. - Me elasime kodus tema juures.
Ta tekitas meie vanemates tunde, et kaitseb meid.
Sel ajal oli New Yorgis kaks suurt agentuuri.
Üks oli Ford, Eileen Fordi oma.
Tema oli väga sünnis ja teate,
eeldas kõigilt oma „tüdrukutelt“ teatud käitumist.
Nad elasid tema majas.
Ja teine agentuur oli Elite, mis oli hoopis teistsuguse energiaga.
Nemad ei pidanud ennast meie vanemateks ega tahtnud seda rolli.
Nad ei vastutanud minu eest, vaid olid mu agendid. Tundus nii.
Mulle ei tundunud, et agentuur on mu teine ema.
Ma olin 20-aastane.
Olin ülikooli pooleli jätnud, et Chicagos modellitööd teha. See oli tore.
Ma teenisin tuhat dollarit päevas.
CINDY CRAWFORD VÕRRATU NAHK, SÄÄRED JA JUUKSED
Nad tegelesid peamiselt kataloogidega.
Neil oli üks kuulus fotograaf Victor Skrebneski.
Tema oli suur kala väikeses tiigis.
Victor oli moetööstuses mu esimeseks juhendajaks.
Tema õpetas mind paremat kätt sirutama, õlgu kergitama.
Kui Victor käskis paigal olla, siis olidki.
Siis tardusid ega liigutanud üldse.
Ma kaotasin seal tihti teadvuse, eriti enne lõunasööki.
Näljasena minestasidki ära.
Siis upitati sind püsti ja tegid seda kohe uuesti.
See polnud: „Vau, kui ilus sa oled, me tahame sind pildistada.“
Ei, hoopis: „Sinu töö on aidata mul seda jakki müüa.“
„Me kõik müüme siin seda jakki.“
Tervitage Illinoisist DeKalbist tulnud Cindy Crawfordi.
Kas tal oli alati selline keha?
Tõuse korraks. Vaat seda kutsun ma kehaks.
Kas ta pidi õppeperioodi läbima?
Cindyl oli see pigem psühholoogiline...
Ta polnud kindel, et tahab modelliks hakata.
- Ma olin nagu ori. - Vaimne stabiilsus.
Või laps, kes pidi ennast näitama ja vait olema.
Kui vaadata tänapäeva pilguga Oprah' käsku:
„Tõuse ja näita mulle oma keha.“
„Näita meile, miks sa siin olemist väärid.“
Sel hetkel ei saanud ma sellest aru, alles tagasivaates
mõtlen, et taevake, see polnud nüüd küll normaalne.
Eriti Oprah' suust.
Tema ambitsioonid kasvavad tasahilju.
Ta hakkab aimama, et võib saada, ja ma ütlen seda välja...
MODELLIAGENTUUR ELITE
...et kui ta tahab, võib temast saada oma ala parim.
Mul oli Chicagos hea olla, see linn ei ahistanud mind.
Mul oli oma korter, võisin sõita koju oma ema juurde.
Mul oli väga turvaline olukord Viktor Skrebneskiga,
kellega iga päev koos töötasin ja hästi teenisin.
VICTOR TEAB PAREMINI CINDY CRAWFORDI MUUTUMINE
Mulle pakuti tööd Balil. See oli kümnepäevane reis.
Chicagos olid meie modellitööd alati kohapeal.
Me saime harva kuskil käia, reisida ja midagi põnevat teha.
Skrebneski stuudio oli ühe neist kümnest päevast broneerinud.
TERVE PÄEV SKREBIS OSALISELT PESUS
Ma küsisin päeva vabaks, et saaksin teise töö võtta.
Ja nad keeldusid.
Ja vähe sellest, nad ütlesid, et kui ma tühistan
selle poolepäevase kataloogisessiooni, siis ei kasutata mind enam kunagi.
Ma töötasin neli-viis päeva nädalas, peamiselt Victoriga.
Nad tõid mulle leiva lauale ja olid kõige tähtsamad.
Ma teenisin rohkem, kui mu vanemad unistada oskasid.
Minu lapsepõlves polnud raha kunagi piisavalt.
Ja kui mu vanemad lahutasid,
nägin, kuidas mu isa kasutas vahel raha minu emaga manipuleerimiseks.
Ma mäletan otsustavust, et mina seda ei tee.
Vanemaks saades
saad aru, millal on tähtis midagi öelda, millal mitte.
Ma tühistasin selle töö. Tegin oma kümnepäevase Bali reisi.
Ja oligi kõik.
Ta ei tellinud mind enam iial.
Kui Chicago modell Victor Skrebneskiga koostööd ei teinud,
oli see samm allapoole.
No hea küll, ma proovin siis New Yorgis.
Me teeme kaks kaant. Peamise kaane,
75. aastapäeva kaane, ja veel ühe veebikaane.
Olgu.
Tõsta käsi kaelal kõrgemale.
Jah. Ma tulen lähemale.
Ilus. See võibki sobida.
Vaat nii. Palju parem, eks?
- Issand. - Issake, kui ilus.
Jeesus, kui head fotod.
Christy näeb ka hämmastav välja.
Ma ei taha... Kas see jäi peale?
Christy Turlington teeb oma esimese Cosmo kaane.
Ta teenib 500 dollarit ainult kolmetunnise sättimise
ja 15-minutilise poseerimise eest.
Pole paha äsja keskkooli lõpetanud tüdruku kohta.
Modellitööd tuleb käigupealt õppida, kõrvaltvaataja ja vaatlejana.
Seda ei saa päriselt õpetada.
Tänapäeval tehakse imesid järeltöötluses.
80ndatel ja 90ndate alguses tehti imesid
täpselt sel hetkel, kui klõpsu kuulsid.
Ülesvõte on püha.
Me tegime sada klõpsu, et üks hea foto saada.
Saime selle, mida nägime.
Keegi hoidis seelikusaba tamiiliga üleval.
Nad panid näiteks koolapurgi
sulle vöö vahele, et vöökoht sisse tõmmata, ee...
Meil oli palju nippe, aga valgus?
Fotograafid nägid valgusega tõelist vaeva,
sest retušeerida siis ei saanud.
Ja sa ei teadnud kunagi, kuidas foto välja kukkus,
enne kui ajakirjas nägid.
Noored, 1980ndatel polnud internetti.
AJAKIRJANIK
Sel ajal olid ajakirjad.
Meil polnud Instagrami.
BRITI VOGUE'I PEATOIMETAJA
Meil polnud Facebooki.
Meil olid ajakirjad.
Sel ajal olid ajakirjad peamine viis teise maailma siseneda.
Ja olid inimesed, kes kultuuri kureerisid.
Ajakiri köidab loodetavasti lugejat,
kes vaatab rõivaid põhjalikumalt
ja läheb neid siis poodi ostma.
STILIST
Bazaaril ja Vogue'il on oma stiil,
Elle'il on oma stiil.
Ma ei oska seda kirjeldada.
Aga kõik olid erinevad.
Harper's Bazaar oli väga pompöösne.
Elle'is tegime me kõike kiiresti.
See ilmus iga nädal!
Sest moes käib kõik kähku.
Vogue oli alati moeajakirjade kroonijuveel.
Vogue oli väga rahvusvaheline.
Ja Ameerika Vogue oli muidugi piibel.
MOETOIMETAJA
Iga modell soovib Vogue'i pääseda.
AMEERIKA VOGUE'I TOIMETAJA
See aitab karjäärile kaasa, teeb talle reklaami.
See aitab mappi kokku panna.
Tüdrukud ei taha Vogue'is ainult raha pärast olla.
Ma mäletan, et Ameerika Vogue tellis mind St Bartsi.
Väikelinna tüdrukule oli St Bartsi sõit täielik paradiis.
Ja sellel sessioonil tehti foto, mis kandideeris Vogue'i kaanele.
Kaaned polnud kunagi garanteeritud.
Sel ajal olid „kaanekandidaadid“.
Sa läksid kohale, tegid fotosid,
nad vaatasid neid ja ütlesid:
„Jah, see sobib“ või „Ei, pildistame kedagi teist“.
Ja alles kuu aega hiljem said teada,
kas sinu foto valiti välja.
See oli minu unistus. Pääseda Vogue'i kaanele.
Ükskõik millise Vogue'i. Minu jaoks vahet polnud.
Minu esimene Vogue'i kaas oli Itaalia oma.
Ma mäletan, et nägin peeglis väga hea välja,
pildistama minnes oli mul printsessi tunne.
Itaalia Vogue'i ei saanud kõikjalt.
Kui mu elu kodus jätkus,
kulus palju aega, enne kui ma seda ajakirja nägin,
sest ma ei leidnud seda kuskilt.
Minu teine Vogue'i kaas oli juba suurem asi.
Seda märkas rohkem inimesi, sest see oli Briti Vogue'i oma.
Nüüd paistan ma seal nii noor.
Ma ei suuda uskuda, et olen Vogue'i kaanel.
Ma olin siis ilmselt 17-aastane.
Patrick Demarchelier pildistas.
Donna Karan oli just oma uue brändi turule toonud
ja see oli kaanelugu, kus ma kandsin ta esimest kollektsiooni.
Pärast pildistamist tegime portreefoto,
kus mul olid juuksepikendused, nii et väga pikad juuksed.
Ja me tegime portreefoto,
kus ma olin sedasi, varjasin ennast klassikaliselt.
Käed vajusid aina madalamale.
„Kas sa võiksid käed madalamale lasta?“
Ma mäletan, et olin häbelik,
aga paha tunnet nüüd ka polnud.
Ma tundsin, et see oli hea sessioon.
Tundsin end sel hetkel ilusana.
Patrick ei pannud mind just judisema,
aga mäletan, et mõtlesin:
„Appike! Ma ei peaks... Ma ei tohiks seda teha.“
Viimaks ilmus see foto ajakirja Photo kaanel.
Sellel pole tohutult suur trükiarv,
aga ikka oli pisut jahmatav.
Ma ei tea, mida ma ise arvasin, aga ma ei oodanud, et tuleb kaanefoto.
Ma ei tea, kas sel ajal pidi olema kindlas vanuses,
et aktifotosid teha.
Ma ei usu, et keegi seda jälgis või reguleeris.
Ma ei saa väita, et olin kogu aeg nii teadlik,
aga ma tean, et mu ema ütles hulk aega hiljem:
„Sa oleksid nagunii hakkama saanud.
Ma teadsin, et sul on pea otsas ja et sa saad sellega hakkama.“
Aga ma ei tea, kas miski garanteeris, et ma saan hakkama.
See oli lihtsalt nii, et las käia. „Kivi kotti.“
Cindy Crawford on nüüd kõige tuntum ja turustatavam kuulsus.
Mehele patsutatakse õlale ja öeldakse, et hästi tehtud.
„Ma ei tõuse voodist alla 10 000 dollari eest päevas.“
See on tegelikult pool mängu.
Kunagi tuleb päev, mil see läbi saab.
Tõlkinud Janno Buschmann