Alio. Nemanau, kad galėsiu, nes aš darbe.
Todėl šiandien negalėsiu dalyvauti.
Šitas tikrai lengvai užsimaus.
Manau, ir batai tiks.
Taip, tai šitą. Gerai.
- Imu šią. - Puiki, ar ne?
Tobula, žiūrėk. Spindi.
Visi sako: „Tu kaip Kaja“.
Ne, ji kaip aš.
- Na jau. - Aš pirma.
Būtent.
Manau, tai „Dior“. Iš „New York Vintage“.
Prašmatnu?
Gal reikia draugės, Linda?
Taip, dabar jie tinka.
Gerai, kai... Kai baigsi...
Dieve, prieštvaninis telefonas.
Iš kur jis atsirado?
KRISTI
Kaip apibrėžtumėte žodį „supermodelis“?
Niekaip.
KRISTI
Man patinka vadinti daiktus tikraisiais vardais.
Modelį vadinti modeliu.
Kristi pati gražiausia.
Niekada apie tai nesvajojau.
Tiesiog taip atsitiko, tiek daug niekada nesitikėjau.
Ji klasikinė gražuolė.
Jūs matote mūsų nuotrauką, mūsų atvaizdą,
ir jums atrodo, kad pažįstate mus.
NAOMĖ
Bet mūsų nuotraukose nėra žodžių.
Naomė MOTINOS FIGŪRA
Žmonės mato tik išorę, jie nežino mūsų vidaus
ir įsivaizduoja mus visai kitokias negu esame.
Naomė...
...yra kaip nuožmi deivė.
Mes buvome materialūs galios simboliai.
Atrodėme stiprios moterys.
SINDĖ
Žiūrėdamos į veidrodį pradėjome tuo tikėti.
Buvau ambicinga, su užmojais.
Norėjau palikti pėdsaką, bet nežinojau, ką daryti,
manau, man pasisekė.
Sindė buvo tipiška amerikietė.
Manau, ji buvo viena iš pirmųjų pradėjusių planuoti ateitį,
kuri priklausys nuo jos sprendimų.
Kai tavo svajonė išsipildo, tu turi vėl ir vėl pasirodyti.
RUDENS MADOS APŽVALGA
Linda yra chameleonas.
Ji galėjo tapti bet kuo, ko tik fotografas panorėdavo.
Svajojau tapti modeliu, manęs niekas neatrado.
Aš pasirinkau savo kelią.
Turėjome užsitarnauti pripažinimą ir kilti karjeros laiptais.
Tai buvo beprotiška, mes nebuvome „The Beatles“.
Po 50 metų prisiminsiu tai kaip gerą patirtį,
kaip ir dauguma mano draugių.
Čia mano klasės draugės.
Tai grupė, kurioje aš užaugau.
Štai kas yra supermodelis.
KRISTI SINDĖ LINDA NAOMĖ
NIUJORKAS
Koks didelis. Sveika.
Labas.
- Labas. - Labas.
- Kaip laikaisi? - Pakankamai gerai.
Tu čia laikei visas plokšteles.
Taip.
- Dabar ten? - Turbūt.
Atsargiai.
- Linda, tu čia. - Prie jos?
Taip. Susiremkite nugaromis.
- Glaudžiau. - Dar glaudžiau?
Gerai...
Manau, galite vėl būti modeliais.
Jūs nepasikeitėte.
- Dabar mes... Labai gerai. - Pakelsiu tave, Tali.
- Gerai. - Pakelk.
- Ar tu mane, ar aš tave kėliau? - Manau, aš kelsiu...
Taip, aš negaliu.
Atsiprašau. Nenoriu jos sulaužyti.
- Tikrai ne. - Taip.
- Arčiau. - Nesulaužysiu.
Eikite arčiau.
- Prie tavęs? - Eikite. Eikite.
Dabar sustokite. Gerai.
Gerai.
Kelsiu tave. Pasiruošusi? Vienas, du, trys.
O, Dieve!
- Dar kartą, nespėjau. - Paskui reikės masažo.
- Vienas, du, trys. - Gerai.
Buvau labai jauna. kai pradėjau dirbti.
Prieš tapdama modeliu buvau dirbusi tik aukle ir valiusi prekystalius.
Paauglystėje patyriau, ką reiškia gyventi priemiestyje
ir kasdien einant į mokyklą galvoti,
KRISTI
kad gyvenimas turėtų būti geresnis.
Mano motina iš Centrinės Amerikos, iš Salvadoro.
Ji susipažino su mano tėvu lėktuve,
nes dirbo stiuardese „Pan Am“ bendrovėje,
o mano tėtis buvo pilotas, jis iš Šiaurės Kalifornijos.
Mes gyvenome San Francisko įlankos rajone.
Mano tėtis manė, kad neverta išlaidauti drabužiams.
Jis išgirdo mus kalbant apie dizainerių džinsus,
prieš skrisdamas į Aziją,
grįžo su padirbtais „Calvin Klein“ džinsais,
manė, kad mes džiaugsimės gera firma,
o mes pasakėme: „Jie netikri, tėti“.
Kai buvau kokių 14 metų, po pamokų nuėjau į arklidę.
Ten buvo fotografas.
Jis priėjo prie mamos ir paklausė,
ar mes negalvojome apie modelio karjerą.
Mano mama atsakė, kad ne. Bet manau, ji susidomėjo.
Mama nuvedė mus susitikti su agente, ši pažvelgė į mane ir seserį
vertinančiu žvilgsniu ir mano seseriai pasakė:
„Tu per maža, netinki,
o tu turbūt galėtum dirbti, pažiūrėkim, kas iš tavęs išeis“.
Mano sesuo buvo sugniuždyta.
KRISTI TARLINGTON - AMŽIUS 14 DŽERIO HINKLO NUOTRAUKA
Kai ėjau į mokyklą ir pradėjau dirbti modeliu,
pasakiau apie tai tik artimiems draugams.
Tikrai viešai nekalbėjau apie tai.
Žinote, būnant 15 metų amžiaus, keista būti vestuvinių suknelių modeliu.
Kartais sutikdavau imtis darbo,
o paskui nenorėdavau jo daryti, jeigu turėdavau progą
įdomiau praleisti laiką su draugais.
Prisimenu kelis kartus, kai tėtis veždavo mane dirbti
ir sakydavo: „Na, tu įsipareigojai
ir turi atlikti savo darbą“.
Dirbti modeliu buvo visai nesmagu, išskyrus tai, kad gavau pinigų.
Tai iš karto suteikė man labai daug nepriklausomybės.
Kita viešnia atidarė modelių agentūrą prieš 24 metus,
ir dabar ji didžiausia pasaulyje.
Pasveikinkite Ailiną Ford.
Ar mergina gali išlikti modeliu be jūsų palankumo,
nes jūs tikrai pati galingiausia.
Skamba nelabai moteriškai, bet pripažinkime, jūs galinga.
AILINA FORD MODELIŲ AGENTĖ
Mes dirbame daug daugiau negu visi kiti
ir nugriebiame daugiausiai grietinėlės.
Man turbūt buvo 15, kai susipažinau su Fordais.
Kai atvykau į Niujorką...
...Fordai gyveno šiame dideliame name Rytų 78-osios ir Leks gatvių sankryžoje.
Paskui manęs laukė bendrabutis.
Mano mama planavo vykti namo ir palikti mane vieną.
Visi modeliai ten pagyvendavo savaitę ar dvi.
Tai buvo kaip ciklas, nesibaigiantis ciklas.
Jeigu atvykdavai į atranką arba peržiūrą, kaip jie vadindavo,
gaudavai susitikimų sąrašą.
Paskui atsinešdavo tavo nuotraukas,
peržiūrėdavo jas ir išsiųsdavo tave eiti savo keliais.
Vienos atrankos metu nuotraukų redaktorius man pasakė:
„Noriu išsiųsti tave į Artūro Elgorto studiją“.
Ir tada viskas pasikeitė.
Kristi T trumpais plaukais Au 85 Artūras Elgortas
Mačiau, kad ji bus žvaigždė.
ARTŪRAS ELGORTAS
Artūro stilius toks labai, žinote,
visada judesyje, veiksme ir ne per daug stilizuotas,
tiesiog labai laisvas.
Jis fotografavo daug šokėjų, muzikantų.
Jis mane labai daug ko išmokė, kaip jaustis laisvai prieš kamerą,
kaip judėti ir ką daryti su rankomis.
Paskambinau agentui.
Pasakiau: „Turiu darbą ‚Vogue‘ žurnalui ir man reikalinga Kristi“.
Tuomet buvo juokinga, nes agentas pasakė:
„Manai, kad Kristi tinka? Turime geresnių“.
Atsakiau: „Jūs atlikote savo darbą. Toliau aš dirbsiu su Kristi“.
Tai mano pirmoji Lindos nuotrauka.
- Ši nuotrauka. - Pirmoji?
Taip. Taip. Prisimeni?
- Prisimenu. - Čia?
Ne. Paryžiuje.
O šitą prisimeni?
- Tada lijo. Čia. - Ar dariau tai daug kartų, ar tik vieną?
- Ne, ne. Du kartus. - Dariau du kartus?
Ir pasakei: „Žinau, ką daryti,“
sufokusavau objektyvą,
- ir ji tai padarė. - Tu visada tokia.
- Ne, neseniai. - Mums visada pavykdavo.
Sindė... Šita graži.
Atrodo, ir šitą prisimenu.
- Čia mažoji Naomė. - Azedino knygai.
Daug metų nemačiau Naomės.
- Ne. - Ji atrodo taip pat?
- Geriau. - Geriau?
Ji vis gražėja ir gražėja.
Po pirmos fotosesijos pas Artūrą nuvykau į Londoną.
LONDONAS
Nuvykau tiesiai į studiją, ir Naomė įėjo.
Ji buvo ne su mokykline uniforma, bet iš esmės buvo mokykloje,
labai džiaugiausi ten būdama.
Tiesiog nuostabu.
Kai pirmą kartą pamačiau Kristi, ji buvo tokia gera, sesija buvo puiki.
Nenorėjau, kad ji baigtųsi. Atrodė, kad tai ne darbas.
Pamenu, leidome „Wham!“ įrašą.
Mes šokome ir smagiai bendravome, puikiai leidome laiką.
Po kelių dienų, net valandų mus pasirinko,
žinote, galima išeiti iš proto.
Nuo tos akimirkos Naomė ir aš tapome artimos draugės.
KENIJA
Ar mes baigėm? Baigėm?
Lauki manęs?
Taip, išvaizda.
Žinau, visažistai dažo lūpas teptuku,
bet aš tiesiog lūpų dažų peštuku.
Gerai?
- Jėga. - Truputį?
Nežinau, kiek valandų vėluoju,
bet padarysim nuotraukas.
Klausykite, ką pasakysiu. Kai ši serija išeis,
- aš neberūkysiu. - Tikiuosi.
Sausio 31 d. metu rūkyti.
- tai įamžinta... - Pažadi?
...laikysiuos žodžio.
- Turiu mesti. Turiu mesti. - Laikykis savo žodžio.
Prašau. Tau taip kenkia, Naome.
- Žinau. Baisu. - Tikrai kenkia.
Kitos trys nerūko.
Linda nerūko, Kristi nerūko ir Sindė nerūko.
Daugiausiai gyvenimo praleidau prieš kamerą.
Studijavau teatro meną Londone.
Šokio menas buvo man svarbiausias.
Tai buvo viskas, ko tada norėjau...
NAOMĖ
...buvo įstoti į teatro meną, tai buvo mano tikslas.
Pasakiau mamai, kad dalyvausiu atrankoje, ir ji paklausė:
„Kiek vaikų jiems reikia atsirinkti?“
Gal šešių ar septynių.
Atrankoje dalyvaus 600 vaikų,
ir ji pasakė: „Dieve mano, Naome, nemanau, kad tau pasiseks“,
o aš: „Man pavyks. Mane atrinks“.
- Kokio vaidmens nori? - Snieguolės.
Nebus jos. Statome „Pelenę“.
Tada būsiu Pelenė.
Gali vaidinti liokajų.
- Gerai. - Kuo tu vardu?
Mano motina norėjo padaryti viską,
kad mokyčiausi ir įgyčiau išsilavinimą.
Ji leido mane į privačią mokyklą,
ten mane vadino N vardu, kai buvau penkerių.
Aš neketinau leistis žeminama mokykloje dėl mano odos spalvos.
Mano motina mokėjo už mokslą kaip ir visi kiti.
Turėjau teisę ten būti, todėl patyčias pamirškite.
Aš taip jaučiausi.
Atsimenu, kaip Donas Letsas atėjo į mūsų mokyklą ir pasakė:
„Man reikia vaikų Bobo Marlio vaizdo klipui“.
Bobas Marlis ėjo gatve,
laikydamas mažos mergaitės ranką ir mažo berniuko ranką.
Aš buvau ta maža mergaitė.
Jamaikietis Bobas Marlis buvo kaip dievas.
Tai buvo neįtikėtina.
Patekau į „Culture Club“ vaizdo klipą.
Gyvenau Bojui Džordžui. Gyvenau dėl „Culture Club“.
Maniau, Bojus Džordžas buvo kaip...
Jam nerūpėjo, ką kiti apie jį galvoja, kaip rengtis,
darėsi makiažą, vaikinas su makiažu man patiko.
1984 m. nenorėdavau eiti tiesiai namo,
todėl su mokyklos draugais užsukdavome į šį puikų, menišką rajoną
Londone, vadinamą Kovent Gardenu.
Ten buvo aikštė, gatvės muzikantai.
Visada buvo meniškų pasirodymų.
Viena amerikietė paklausė manęs, ar aš ne modelis?
Gerokai nustebau, nes kai kurios mano mokyklos draugės
turėjo gražius, ilgus, auksinio šilko plaukus,
o aš buvau truputį keista, ta prasme...
Visada gūždavausi, nes maniau, kad esu per daug ištįsusi.
Paėmiau tos ponios vizitinę kortelę ir neskambinau jai kelias savaites.
Paskui paskambinau. ji buvo Betė Boldt.
B. BOLDT MODELIŲ AGENTĖ
Ji pasiuntė mane į peržiūras.
Turėjau tris nuotraukas savo dosjė.
Turėjau nuo ko nors pradėti.
Nežinojau, kaip būti modeliu.
Neturėjau pinigų madų žurnalams.
Todėl naudojau visus savo šokių įgūdžius,
pašokimus į orą, špagatus ir panašius dalykus.
Martinas Breidingas suteikė man šansą.
Pradėjau dirbti su ja, kai jai buvo 15.
MARTINAS BREIDINGAS
Ji buvo suaugusi ne pagal amžių. Labai protinga.
Ji žinojo, kur papuolė.
Jai patikdavo fotografuotis. Jausdavai tai.
Tuo metu modelio darbas mano šeimai atrodė prastas.
Mano motina nežinojo, kuo aš užsiimu.
Jis parduoda nuotraukas labdarai?
Norime, kad parduotų kuo brangiau.
Kartais, kuo daugiau žmonių mane atpažįsta,
kad nebūtų taip: „Kas ta mergina nuotraukoje?“
„Mergina“. „Kas ta moteris nuotraukoje?“
Turi sakyti: „O, tai Sindė Krauford“.
Jei jis nori, kad plaukai būtų pakelti,
bet mes nemanome, kad man tai labai patiktų,
turime kovoti už tai.
Iki rytojaus. Ačiū.
Ji kaip mažas miestelis, ar ne?
Jaučiasi tokia atmosfera.
Užaugau JAV centrinėje dalyje su sniegu ir atšiauriais orais.
Visi vaikai mano miestelyje,
kai būdavo tam tikro ūgio arba amžiaus,
vasarą galėdavo dirbti kukurūzų laukuose.
Grįždavome aplipę žiedadulkėmis, purvu ir vabalais.
SINDĖ
Mama mus prausdavo prieš įleisdama į namus.
Užaugau DeKalbe, Ilinojaus valstijoje.
Mažame miestelyje.
Darbininkų šeimoje.
Tai buvo labai idiliška amerikietiška vaikystė,
kol nesulaukiau devynerių, kai mano brolis susirgo leukemija.
Jis mirė po vienerių metų.
Kol mano brolis sirgo, aišku,
jam buvo skirtas visas šeimos dėmesys.
Paskui, kai jis mirė, galvojome, kaip mūsų šeimai gedėti?
Mano seserys ir aš galvojome: „Tai turėjo būti viena iš mergaičių“.
Nes berniukas buvo vienintelis.
Manau, jautėme spaudimą būti tobulais vaikais,
tai turbūt buvo naudinga gyvenime.
Mano tėvai išsiskyrė, kai mokiausi vidurinėje,
tai dar kartą priminė,
kad pasakos nėra tikrovė.
Mama buvo besąlygiškos meilės pavyzdys.
„Gavai dešimtuką? O, kaip puiku“.
„Aštuntuką? Puiku“. „Šešetuką? Puiku“.
Niekada negavau šešetuko.
Bet tėtis apdovanodavo už sėkmę.
Skatindavo mano ambicijas.
Taip nusipelnydavai jo dėmesio.
NACIONALINĖ GARBĖS DRAUGIJA
Niekada nemaniau, kad mano išvaizda ypatinga ar kitokia.
Tikrai nebuvau bjaurusis ančiukas,
bet mano vidurinėje mokykloje gražios mergaitės
buvo dailios smulkutės šokėjos.
Taip įsivaizdavau grožį savo mažame miestelyje.
Metų mados
Niekada negalvojau apie modelio darbą.
Net nežinojau, kad tai tikras darbas.
Nežinojau, kaip iš DeKalbo Ilinojuje patekti į žurnalą.
„DeKalb NITE savaitraštis“ Bendruomenės leidinys
Paskui vietos fotografas paklausė, ar galėtų mane pafotografuoti.
Mano tėtis nesuprato, kad modelio darbas yra tikra karjera.
Jis manė, kad madų demonstravimas buvo prostitucijos sinonimas.
Jie vyko su manimi į pirmąjį susitikimą dėl modelio darbo.
ČIKAGA
Agentas sakė: „Na, nežinojau,
kad turi apgamą ant veido,
bet padarykimne bandomųjų nuotraukų“.
Nuotraukos buvo tikrai baisios, niekam tikę,
tačiau kirpėjas kažką pamatė manyje,
ir parodė Čikagos modelių agentūrai „Elite“,
kuri pakvietė mane bandomajai fotosesijai.
Gavau darbą „Marshall Field's“ parduotuvei reklamuoti liemenėlę.
Po kokių dviejų savaičių, kai atėjau į mokyklą,
pamačiau visur savo nuotraukas.
Pamenu, vaikai bandė mane erzinti dėl to
ir sugadinti nuotaiką, bet pagalvojau:
„Ar jie žino, kad gavau 120 dolerių už šią nuotrauką?“
Neėmiau į galvą, nes tai geriau negu kukurūzų laukas.
NIUJORKAS
Nori kelių auskarų ausyje?
- Gal šituos mažylius? - Taip.
Noriu, kad žinotum, šias dvi skylutes,
nežinau, koks jų kampas, prasidūriau, kai buvau dvylikos.
Susiradau ylą tėvo įrankių dėžėje...
- Ir pati prasidūrei. - Stop.
...ir įsivėriau savo lankus.
Ir turėjau labai daug bėdų.
Ji vadino mane gatvės merga.
Mano tėvai buvo labai griežti. Ypatingai mama.
Jie abu emigravo iš Italijos į Ontarijo provinciją Kanadoje.
Užaugau tikra italė pagal labai itališkas tradicijas,
bet visada domėjausi madomis.
Buvau pamišusi dėl madų.
Žinote, kas čia?
Taip, bet ne jums pažįstama Barbė.
Tai nauja magiškų spalvų Barbė.
Jos plaukai tikrai keičia spalvą.
BALDAI NEĮTRAUKTI
Mano vargšės Barbės,
nežinau, kiek kartų aprenginėtos ir nurenginėtos.
Ir mano Barbės labai dažnai ištekėdavo.
Dirbau maisto prekių parduotuvėje.
Turėjome žurnalų stendą.
Laisvu laiku vartydavau žurnalus,
ir vienu labiausiai žavėjausi,
iš savo minimalaus atlyginimo pirkdavau tą žurnalą,
ir klijuodavau nuotraukas ant sienos savo miegamajame.
visos naujienos! dideli mados ir grožio pokyčiai...
Turėjau garbanotus plaukus.
Paskui nusikirpau plaukus virš ausų,
šis kirpimas vadinasi... „mullet“.
Maniau, tai katės miaukimas.
Mano mama suprato, kokia man svarbi mada,
todėl pasakė: „Gal pabandome patekti į modelių mokyklą?“
Išmokau nusivilkti švarkelį... viena ranka.
LINDA EVANGELISTA - moksleivė modelis
Atsegi sagas viena ranka, pradedi nuo apačios.
Nereikia mokytis modelių mokykloje, kad būtum modeliu.
MODELIS KELIAUJA Į JAPONIJĄ
Ironiška, kad mano tėvai išleido mane į Japoniją,
kai man buvo 16, turėjau modelio kontraktą.
Jie neleisdavo man išvykti slidinėti su mokslo draugais.
Bet leido vykti į Japoniją.
DISKO RESTORANAS
Kai atvykau į Japoniją, visų pirma manęs paklausė,
ar sutiksiu fotografuotis nuoga,
ir norėjo visur mane išmatuoti
nusivilkusią drabužius.
Atsakiau: „Pateikiau duomenis su visais savo išmatavimais“.
Nenorėjau nusivilkti drabužių.
Aš gana išsigandau.
Neturėjau vykti ten viena.
Grįžau namo.
Maniau, kad viskas baigta, bet mano modelių agentūra
paragino mane dalyvauti konkurse „Miss Teen Niagara“.
Aš nelaimėjau, bet auditorijoje buvo agentas.
Mane supažindino su Džonu Kasablanku.
Kai susipažinome, jis pasakė:
„Tu atrodai kaip Džoana Severans“.
Vos nenumiriau, nes ji buvo mano dievaitė.
Jis pasakė: „Norime, kad dirbtum pas mus.
Turėtum numesti kelis kilogramus.
Ir... Mes pabandysime“.
Džonas Kasablankas buvo neįtikėtinai žavingas vyras.
Jis buvo „Elite Modeling Agency“ vadovas.
Aiškiai matėsi,
kad jis žavingas ir pasitiki savimi.
Manau, kai susipažinome, jis susitikinėjo
su mano arba panašaus amžiaus mergina.
Nežiūrėjau į jį kaip vyrą. Jis buvo mano agentas.
Kai buvau dvyliktoje klasėje „Elite Agency“ įtraukė mane
į savo „Metų išvaizdos“ konkursą.
Tai buvo modelių paieškos konkursas.
Aš su 200 jaunų moterų buvau Akapulke
tai buvo beveik grožio konkursas,
Aš Sindė Krauford iš Čikagos, Ilinojaus.
Bet tau nereikėjo turėti jokio talento.
Tai džiaugsmo ir grožio konkursas.
Vertinimas vyksta visą laiką.
D. KASABLANKAS
Jūs stebimos visą laiką.
Nes būti modeliu reiškia būti asmenybe,
kuri visą laiką puiki.
Kai pažvelgiu atgal, turbūt tai nebuvo įprasta,
bet tuo metu taip neatrodė, jaučiausi kaip atrankoje.
Mes keliavome aplink pasaulį ir atradome jus,
surinkome jus čia, ir tikimės, kad tai tik pradžia.
Jūs tapsite puikiais „Elite“ modeliais,
mes kartu uždirbsime labai daug pinigų
ir pasieksime didžiulės sėkmės.
Patekau į geriausiųjų dešimtuką.
Kai atsiduri geriausiųjų dešimtuke, tave ima klausinėti:
„Ar mesi mokyklą?“
„Ar gyvensi Niujorke?“ ir pan.
Aš dar mokiausi, neketinau mesti mokyklos, tai ir pasakiau.
Grįžau į vidurinę mokyklą.
Gerai mokiausi ir baigiau mokyklą dešimtukais.
DeKalbo vidurinės mokyklos abiturientė
Kreipiausi į Northwestern universitetą
ir gavau stipendiją, jei stosiu į chemijos inžineriją.
Vasarą prieš universitetą „Elite“ pakvietė mane į Niujorką
ir nuvykau pas fotografą Patriką Demaršelė.
Jis pasakė: „Gerai, užsakau ją kelionei į Romą.
Tačiau noriu, kad nusikirptų plaukus“.
Mano agentūra ir aš nutarėme, kad neverta.
Pasakėme, kad ji nenusikirps plaukų.
Jie atsakė: „Gerai. Vis tiek paimsime ją“.
Labai džiaugiausi.
Tai buvo puiki galimybė.
Patį pirmą vakarą
jie atsiuntė kirpėją į mano kambarį, kad truputį pakirptų plaukų galiukus.
Sušukavo man plaukus, surišo į uodegą ir nukirpo ją neklausęs.
Buvau sukrėsta.
Sėdėjau Romos viešbučio kambaryje ir verkiau.
Kaip tik todėl po to daugiau niekada nekirpau plaukų.
Buvau labai sutraumuota.
Brangūs visi, man čia gerai sekasi.
Miestas gražus, daug reikia pamatyti.
Jie nukirpo man plaukus.
Tikrai jaučiausi... Nelaikoma žmogumi,
turinčiu balsą ir savo likimą.
Nesakau, kad man nepatiko trumpi plaukai,
bet man nedavė pasirinkti.
Jeigu tai reiškia būti modeliu, aš tam nepasiruošusi.
Labai daug mitų supa modelius...
ROBIN GIVHAN KRITIKĖ
...ir ta mitologija slepia jų žmogiškumą.
DŽORDŽO PLATO LAINSO NUOTRAUKA
Kai pažvelgi į modelio istoriją,
jam buvo skiriamas gyvos pakabos vaidmuo.
Jas laikė manekenais.
Modeliai paprastai tyli,
jų darbas turi atrodyti kaip nereikalaujantis pastangų.
Buvo nebūtina žinoti modelio vardo.
Man pasisekė būti podiumo modeliu, visada turėjau nuolatinį darbą.
BETANĖ HARDISON
Buvo daug kitų garsių modelių...
MAIKLAS KORSAS
...bet daugelis tik dėl spaudos.
Tvigė septintajame dešimtmetyje,
Loren Haton aštuntajame.
Modelių tipai atrodė kaip...
TODAS OLDHAMAS
...vyrų idėjos apie tai, kaip turi atrodyti moteris.
Jos buvo blondinės Šeril Tygs arba Kristi Brinkli.
Gražios moterys, bet jos, žinote,
žiūrint iš trijų metrų atstumo, atrodo vienodos.
Manau, mados industrija sukūrė žavesio ir sekso iliuziją,
nes jūs neturite žinoti, kad gal tas modelis,
kuris turi parodyti idealios moters įvaizdį,
yra tik 17 metų amžiaus.
Modeliai buvo atsakingi...
DŽENĖ BEKER
...už prekės ženklų pardavimą.
Arba tikrai už žurnalų pardavimą.
Spaudimas buvo neįtikėtinas.
Turi geras nuotraukas, puikiai pasirodai madų šou,
o kitą dieną turi viską pamiršti.
- Taip? - Ne. Gerai. Pradedam.
Vieną klausimą.
Blakstienos jums svarbios?
Labai svarbios.
Be blakstienų nėra vaizdo.
Ar bendraujate blakstienomis?
- Taip, kai reikia. - Kaip?
Kai ko nors noriu.
Prideda žavesio, kai mirksi.
Ar gerai atsakiau?
Nemaniau, kad esu labai graži.
Galvojau, kad esu daili.
Ir žinojau, kad esu aukšta.
Ir buvau liesa, labai liesa.
Maniau, kad turiu daug modeliui būtinų savybių.
PARYŽIUS
Man buvo beveik 19, kai nuvykau į Paryžių.
Man patarė truputį nuslėpti savo tikrą amžių.
Gavau užsakymų, bet buvau paskutinė eilėje.
Norėjau būti tuo, kuo jie norėjo mane matyti, kai pasirodžiau darbe.
Dizaineriai ir fotografai...
Norėjau jiems patikti.
KARLAS LAGERFELDAS
Kur Linda?
Linda Evangelista yra čia.
„Chanel“ reklamavau labai anksti.
- Gerai? - Taip.
„Maža“!
Nemaža.
Linda, paleiskit plaukus.
- Tikrai? - Dėl šukuosenos.
Tuomet maniau, kad dar neradau savęs.
Kažkiek jaučiausi apsimetėle.
Linda, pasakysiu, ką daryti.
Angliškai ar prancūziškai?
Kokia kalba turite kalbėti?
Anglų.
Truputį prancūzų.
Bet troškau ten būti.
Aš taip norėjau ten būti.
Mano agentas galvojo, kad turiu viską pradėti nuo pradžios,
nes mano vienos nuotraukos nedarė įspūdžio.
elite+ Paryžius
Manau, atrodžiau gremėzdiškai.
Ir galvojau, kad suprantu madą, bet nesupratau.
Daug kas man sakė, kad gera karjera trunka trejus metus.
Aš jau atidirbau savo trejus metus.
Todėl kai nuvykau į peržiūrą pas Piterį Lindbergą,
nepasiėmiau savo nuotraukų.
Ir jis mane pasirinko.
Stengiuosi rodyti pagarbą moterims,
P. LINDBERGAS
nedaryti iš jų dažytų lėlių,
palikti jas, kokios jos yra, ir dirbti su individualumu.
Tai reiškia, kai randu naują, su kuria dirbsiu,
ji turi būti savimi, ar ne?
Jos turi turėti save.
Nuotraukose atsiskleidžia tai, kas jose išliko, ar ne?
Piteris Lindbergas meistras.
F. BERONAS
Jo technika buvo milimetro tikslumo,
įtraukianti konkrečią moterį į jo fotoaparatą.
Jo nuotraukos buvo labai germaniškos, šiaurietiškos.
Žinote, kaip Vokietijos pramonė.
Visada nespalvotos.
Piteris buvo gaivališkas ir atmosferiškas.
G. KODINGTON
Visos jo nuotraukos buvo drąsios.
Manau, jei kas nors įamžino tikrąją mane,
tai buvo Piteris Lindbergas.
Jose labiausiai jaučiausi nepatogiai,
nes tikrai sunku būti tik savimi.
Dabar daug jaunų modelių.
Naome, kodėl ji tinka žurnalo viršeliui?
Na, ji ne tik labai graži, bet ir nuostabi asmenybė.
Ji neįtiktinai profesionali.
Nors jai tik 15, ji atvyksta į fotosesijas puikiai pasiruošusi,
su karoliais, makiažu ir taip toliau.
Mano agentas sako: „Siunčiu tave į ‚Elle‘ žurnalą“,
nes jie nori pasiimti mane į kelionę po Ameriką.
Jaučiausi labai kalta.
Mano mama nežinojo, kuo aš užsiimu.
Mano motina gimė Jamaikoje
ir atvyko į Angliją, būdama trejų metukų.
Mano motina buvo man mama ir tėvas.
Taip pat tikiu, kad ji buvo didžiausia mano įkvėpėja,
nes tėvo neturėjau.
Visada norėjau, kad mama didžiuotųsi manimi,
Žinojau, kiek daug ji dirbo ir aukojosi dėl manęs.
Galiausiai grįžau namo, sukaupiau drąsą ir pasakiau mamai.
Ji supyko.
Ne dėl to ji siuntė mane į mokyklą.
Ji daug metų mokėjo už mano mokslą.
Ir dabar aš būsiu tik modelis?
Bet ji sutiko, nors negalėjo vykti su manimi,
nes laukėsi mano brolio.
Balandžio 14 d. nuvykau į Naująjį Orleaną.
NAUJASIS ORLEANAS
Naomė puikiai darbavosi.
Tai buvo jos pirmas didelis darbas. Didelis įvykis jos gyvenime.
APRANGA VASAROS SEZONUI
Kūrėme dvi istorijas, vieną pliaže...
...o kita istorija vadinosi „Žemės merginos“.
Šią nuotrauką darėme vergų plantacijoje,
šeši baltieji žmonės ir juodaodė mergina.
Prieš 30 metų. Kitoks pasaulis.
Mano mama nervinosi.
Prieš mano išvykimą kalbėjo
apie rasizmą Amerikoje.
GYVENKIT KARTU
Ji papasakojo man apie Pietus ir kukluksklaną.
Anglijoje tai buvo mūsų žinios apie pietines valstijas.
Ėmiau kultūriškai suprasti,
kad reikės labai pasistengti būti priimtai.
Jokiu būdu negalėjau grįžti namo pabrukusi uodegą
ir pasakyti, kad nieko neišėjo.
Jokiu būdu.
Ketinau eiti kuo toliau.
Praėjus kokiems keturiems mėnesiams po fotosesijos britų „Elle“ žurnalui,
kažkokie žmonės atvyko į Londoną,
išgirdę apie jauną juodaodę merginą.
Pagalvojau: „Oho, jie atskrido į Angliją susitikti su manimi?“
Turėjau studiją Rytų Londone...
DŽONAS GALIANO
Labai geras mano draugas sako: „Turi ateiti
ir pamatyti tą mergaitę.
Jai tik 14 ar 15“. Mokosi kažkokioje privačioje mokykloje.
Tada pirmą kartą pamačiau Naomę. Ji dirbo britų „Elle“ žurnalui.
Ji kerinti.
Tvirtai stovinti ant žemės.
Kaip magnetas.
Moteris, kuri ją atrado, susisiekė su manimi ir pasakė:
„Yra mergaitė, manau, tu turi ja pasirūpinti“.
Naomė buvo labai pagarbi ir labai drovi, tyli.
Ji padarė man didelį įspūdį.
Susipažinau su tikrai gerais žmonėmis.
Ailina Ford pradėjo lankytis Londone
ir stengėsi prikalbinti mano mamą leisti man dirbti su jais.
Man patiko Ailina Ford.
Dabar prisimenu jos senamadišką...
Jos tradicinį stilių būti modelių agente.
- Taip. - Ji teisi.
Ji buvo teisiausia iš visų.
Kuo išsiskyrė jos elgesys?
Man patiko jos rūpinimasis merginomis.
- Taip. - Gyvenome jos namuose,
ir ji padėjo mūsų tėvams jaustis saugiai.
Tuo metu Niujorke buvo dvi didelės agentūros.
Buvo „Ford“, Ailinos Ford.
Ji buvo labai kultūringa ir tikėjosi,
kad visos jos „mergaitės“ tinkamai elgsis
ir gyvens jos namuose.
Ir buvo „Elite“, visai kitokios energijos agentūra.
Jie nesijautė mūsų tėvais
ir nenorėjo jais būti.
Jie nebuvo atsakingi už tave. Jie tik agentai.
Neturėjau antrų tėvų savo agentūroje.
Man buvo 20 metų.
Mečiau koledžą ir tapau modeliu Čikagoje, buvo puiku.
Uždirbdavau tūkstantį dolerių per dieną.
Sindė Krauford PUIKI ODA, KOJOS IR PLAUKAI
Svarbiausias buvo katalogas.
Ten buvo vienas garsus fotografas, Viktoras Skrebneskis.
Jis buvo stambi žuvis mažame tvenkinyje.
Viktoras buvo mano pirmasis mentorius mados pramonėje.
Jis pasakydavo: „Gerai, dešinę ranką ištiesk, petį pakelk“,
paskui pridurdavo: „Nejudėk“, ir aš nejudėdavau.
Atsakydavau: „Nepajudinsiu nė raumenėlio“.
Ne kartą buvau nualpusi, dažniausiai prieš pat pietus.
Jeigu būdavau alkana, nualpdavau.
Jie mane atgaivindavo ir... ...bandydavau dar kartą.
Niekas nesakydavo: „Kokia tu graži, fotografuosime“.
Sakydavo: „Tavo darbas parduoti šį švarkelį.
Mes visi turime jį parduoti“.
Pasveikinkite Sindę Krauford iš DeKalbo.
Ar ji visada turėjo šį kūną?
Atsistok trumpam. Štai ką vadinu kūnu.
Jai reikėjo mokytis ar ne?
Su Sinde turėjome psichologinių reikalų...
Ji nežinojo, ar nori tapti modeliu.
- Aš buvau kaip daiktas. - ...stabilumas.
Ar kaip vaikas: „Būk matoma, bet negirdima“.
Kai šiandien prisimenu Ofrą:
„Atsistok ir parodyk man savo kūną“.
Kitaip: „Parodyk dėl ko tu verta čia būti“.
Tuo metu to nesupratau, tik dabar, pažvelgusi atgal,
matau, kad tai buvo nepriimtinas elgesys.
Ypatingai Ofros.
Jos užmojai auga.
Ji ima suprasti, kad gali būti, sakau tai šioje laidoje...
DŽONAS KASABLANKAS ELITE
...ji gali būti pati geriausia šiame versle.
Man patiko Čikagoje, miestas neužgožė manęs.
Aš turėjau savo butą. Galėjau nuvažiuoti namo, aplankyti mamą.
Buvau labai saugi su Viktoru Skrebneskiu, su kuriuo
kasdien dirbau ir daug užsidirbau.
Viktoras tikras meistras Sindės Krauford transformacija
Man pasiūlė darbą Balyje, tai buvo dešimties dienų kelionė.
O Čikagoje modelio darbą dirbome Čikagoje.
Retai kur nors vykdavome, keliaudavome ar darėme ką nors linksmo.
Skrebneskiui turėjau dirbti vieną dieną per tas 10 dienų...
9.00 Apatinis trikotažas
...ir paprašiau atidėti šį darbą.
Jie pasakė: „Ne“.
Ne tik neišleido, bet dar pasakė: „Jeigu atsisakysi
dirbti tą pusdienį, niekada nebedirbsime su tavimi“.
Dirbau keturias arba penkias dienas per savaitę su Viktoru.
Jie buvo mano duona ir sviestas, viskas.
Uždirbau daugiau pinigų, negu mano tėvai kada nors svajojo.
Kai buvau vaikas niekaip nesudurdavome galo su galu.
Paskui, kai mano tėvai išsiskyrė,
matydavau, kaip tėtis naudojo pinigus, kad manipuliuotų mama.
Tada sau pasakiau: „Niekada taip nedarysiu“.
Kai subręsti,
supranti, kada svarbu ką nors pasakyti ir kada ne.
Atsisakiau to darbo ir išvykau dešimčiai dienų į Balį.
Tai buvo pabaiga.
Jis niekad manęs nebesamdė.
Jeigu dirbai Čikagoje,
ir nedirbai pas Viktorą Skrebneskį,
tai buvo laikoma žingsniu atgal.
Nutariau suteikti šansą Niujorkui.
NIUJORKAS
Darome du viršelius, pagrindinį,
75 metų jubiliejaus, ir kitą viršelį internetui.
Gerai.
Gal galėtum pakelti ranką prie kaklo?
Taip. Dabar tai, ko reikia.
Gražu. Turbūt viskas.
Taip geriau, ar ne?
- Dieve. - Nuostabu.
Jėzau, puiki nuotrauka.
Ir Kristi puikiai atrodo.
Nenoriu... Tai nufilmuota?
Tarlington „Cosmo“ viršelyje
Ji gaus 500 dolerių už tris puošimosi valandas
ir 15 minučių pozavimo.
Neblogai mergaitei, ką tik baigusiai vidurinę.
Dirbdama mokausi būti modeliu, mokausi atidžiai viską stebėdama.
Tikro mokymo tiesiog nėra.
Šiais laikais stebuklai vyksta postprodukcijoje.
Devintame ir dešimtame dešimtmečiuose viską lemdavo
fotoaparato spragtelėjimo akimirka.
Sustabdytas vaizdas yra šventas.
Darydavo šimtą kadrų vienai nuotraukai.
Turėdavome tai, ką matydavome.
Kas nors žvejybiniu valu laikydavo kilsteltą sijono apačią.
Kartais kokakolos skardinę
užsikišdavome už nugaros, kad liemuo būtų plonesnis...
Mokėjome gudrybių, bet apšvietimas?
Fotografai daug dirbo su apšvietimu,
nes tada nedarė retušavimo.
Ir niekada nežinodavai, kokia bus nuotrauka,
kol nepamatydavai jos žurnale.
Devintame dešimtmetyje nebuvo interneto.
M. MUSTO ŽURNALISTAS
Buvo vadinamieji žurnalai.
Nebuvo „Instagramo“.
EDVARDAS ENINFULAS
Mes neturėjome „Feisbuko“.
Turėjome žurnalus.
Tais laikais žurnalai buvo vienas iš būdų patekti į kitą pasaulį.
Ir turėjome žmonių, kurie diktavo kokia turi būti kultūra.
Žurnalas turėjo sudominti skaitytoją,
kuriam rūpi apranga,
kad jis eitų ir pirktų drabužius.
KARLINA SERF
„Bazaar“ turi stilių, „Vogue“ turi,
„Elle“ turi stilių...
Nežinau kaip tai apibrėžti.
Bet jie visi skirtingi.
„Harper's Bazaar“ labai aukšto lygio.
„Elle“ žurnale viską darėme greitai.
Jis buvo savaitraštis!
Mada yra greita, suprantate?
„Vogue“ visada buvo mados žurnalų karūnos brangakmenis.
„Vogue“ buvo labai tarptautinis.
Amerikoje „Vogue“ tapo Biblija.
TIMAS BLANKSAS
Manau, visi modeliai nori patekti į „Vogue“.
ANA VINTER
Tai padeda karjerai, puiki reklama.
Padeda gauti užsakymų.
Yra ir kitų priežasčių patekti į „Vogue“, ne tik dėl pinigų.
Pamenu buvau pakviesta Amerikos „Vogue“ į Šv. Bartolomėjaus salą.
Merginai iš mažo miestelio
tai atrodė kaip dangus.
Po šios fotosesijos gavau kvietimą bandytis „Vogue“ viršeliui.
Viršeliui niekada nebuvo garantijų.
Tais laikais... Tai buvo „bandymasis viršeliui“.
Padarydavo kelias nuotraukas,
pažiūrėdavo į jas ir sakydavo:
„Šita tiks“ arba „Ne, pabandykime kitą modelį“.
Ir nežinodavai mėnesį laiko,
ar tavo nuotrauką pasirinko, ar ne.
Turėjau svajonę patekti į „Vogue“ viršelį.
Bet kurio „Vogue“. Nesvarbu, kurio „Vogue“.
Mano pirmasis „Vogue“ viršelis buvo Italijos „Vogue“.
Prisimenu, man patiko mano išvaizda veidrodyje,
jaučiausi kaip princesė, eidama fotografuotis.
Italijos „Vogue“ negalėjai gauti be kur,
todėl kai grįžau namo į savo gyvenimą,
praėjo daug laiko, kol pamačiau žurnalą,
nes niekur negalėjau jo rasti.
Mano antras „Vogue“ viršelis, manau, buvo populiaresnis,
daugiau žmonių jį pamatė, nes tai buvo britų „Vogue“.
Kai žiūriu dabar, atrodau labai jauna,
negaliu patikėti, kad aš „Vogue“ viršelyje.
Tada buvau turbūt septyniolikos.
Patrikas Demaršelė fotografavo.
Dona Karan ką tik pradėjo savo naują prekės ženklą,
ir viršelyje vilkėjau drabužius iš jos pirmosios kolekcijos.
Baigę fotografavimą padarėme portretą,
Mano plaukai buvo labai ilgi.
Ir darėme portretą, žinote,
klasikinį, kuriame aš apsikabinusi save.
Mano rankos leidosi truputį žemiau, truputį žemiau.
„Gali nuleisti rankas truputį žemiau?“
Pamenu, kad drovėjausi,
bet nesijaučiau blogai.
Jaučiausi... Jaučiausi gerai po tos nuotraukos.
Jaučiausi graži tą akimirką.
Patrikas neišgąsdino manęs,
bet prisimenu, kad galvojau:
„Viešpatie! Neturėčiau būti... Neturėčiau to daryti“.
Galiausiai ta nuotrauka pasirodė „Photo“ žurnalo viršelyje,
kuris neturėjo milžiniško tiražo.
bet pamaniau: „Eik tu sau“,
nes nežinojau, kam ji buvo skirta,
bet tikrai nemaniau, kad žurnalo viršeliui.
Nežinau, kokie buvo, jei buvo kokie nors amžiaus apribojimai
fotografuotis nuogai.
Nemanau, kad kas nors tai stebėjo ar reguliavo.
Nebuvau visą laiką labai patyrusi,
bet žinau, kad mano mama daug vėliau pasakytų,
kad man visada viskas bus gerai.
Žinojau, kad turi galvą ant pečių,
ir viskas tau bus gerai.
Bet nežinau, ar visada turėjau garantijas, kad viskas bus gerai.
Tiesiog būdavo, žinote... „Pirmyn“. „Sėkmės“.
Sindė Krauford dabar populiariausia ir perkamiausia garsenybė.
Vyrui patapšnotų per petį, sakytų: „Šaunuolis“.
„Nedirbu už mažiau nei 10 000 dolerių per dieną“.
Tai tik pusė žaidimo.
Ateis diena, kai viskas baigsis.
Išvertė Vytautas Jakelis