Živjo. Težko, ker sem v službi.
Danes ne bom mogla.
Tega si boste zlahka nataknili.
Čevlji se ujemajo.
Ja. To.
- Raje to. - Ni blago krasno?
Super je. Lepo se sveti.
Pravijo, da sem kot Kaia.
Ne, ona je kot jaz.
- Res je. - Prva sem bila.
Tako je.
Mogoče je Dior. Iz butika New York Vintage.
- Lepo, ne? - Zelo.
Menda hočeš družbo, Linda.
Na pomerjanju sem.
Ko boš končala.
Fotoaparat je kot iz 90. let.
Od kod se je vzel?
Kako opredeljujete besedo supermodel?
Sploh je ne.
Nočem preveč ovinkariti. Rečem bobu bob,
modelu pa model.
Christy je najlepša med nami.
O tem nisem nikoli sanjala.
Kar zgodilo se je in doseglo neslutene ravni.
Klasična lepotica je.
Mislite, da nas poznate,
ker vidite naše fotografije.
Toda naše fotografije so brez besedila.
Ljudje vidijo samo ta del nas. Ne poznajo nas.
Ustvarijo si čisto napačno mnenje.
Naomi
je kot boginja bojevnica.
Bile smo telesna manifestacija moči.
Videti smo bile močne.
Ko smo se pogledale v ogledalo, smo temu verjele.
Hotela sem kaj ustvariti.
Pustiti svoj pečat. Nisem vedela, kako.
To je bila moja priložnost.
Cindy je utelešala ameriške vrednote.
Med prvimi je začela razmišljati o prihodnosti,
v kateri bi lahko odločala o sebi.
Poznate občutek, ko vsak dan živite svoje sanje?
Linda je kameleonka.
Vedno se je znala prilagoditi željam fotografa.
O tem, da bi bila model, sem sanjala. Niso me odkrili.
Moja želja je bila.
Izkoriščale smo priložnosti in se dokazovale.
Noro je bilo. Saj nismo Beatli.
Čez 50 let bo to zame čudovita izkušnja.
Imela bom iste prijatelje.
To je moj razred.
S to skupino sem dozorela.
To pomeni biti supermodel.
NEW YORK
Kako je veliko.
Živjo.
Živjo. Živjo.
- Kako ste? - Gre.
Zadaj ste imeli plošče.
Ja.
- So zgoraj? - Najbrž.
Pazi.
- Linda, postavi se sem. - Zraven nje?
Ja. S hrbtom druga proti drugi.
- Bliže. - Še bliže?
V redu.
Lahko spet delata kot modela.
Nič se nista spremenili.
- Zdaj pa ... Zelo dobro. - Dvignila te bom, Turly.
- Prav. - Ne.
- Si dvignila ti mene ali jaz tebe? - Jaz bi te morala ...
Ne gre.
Nočem je polomiti.
Res ne.
- Še bliže. - Tudi tako ne.
Prideta bliže?
- Bliže k vam? - Še. Še.
Dovolj je.
Tako.
Dobro.
Dvignila te bom. Lahko? Tri, štiri, zdaj.
O, bog!
- Še enkrat. Zamudil sem. - Potrebni bova masaže.
- Tri, štiri, zdaj. - Prav.
Delati sem začela zelo mlada.
Pred tem sem samo čuvala otroke in čistila bokse za konje.
Spomnim se, da sem kot najstnica živela v predmestju,
hodila v šolo in si mislila,
da gotovo obstaja kaj boljšega.
Moja mama je iz Salvadorja v Srednji Ameriki.
Z očetom sta se spoznala na letalu.
Mama je delala kot stevardesa za Pan Am,
oče pa je bil pilot iz severne Kalifornije.
Zaradi tega smo se preselili v okolico San Francisca.
Moj oče ni maral zapravljati denarja za oblačila.
Pogovarjali sva se o dizajnerskih kavbojkah.
Ko je šel v Azijo,
nama je prinesel ponaredke kavbojk Calvina Kleina.
Mislil je, da bova navdušeni,
medve pa sva mu rekli, da niso originali.
Pri 14 letih sem bila po pouku v konjušnici.
Tam je bil fotograf.
Mojo mamo je vprašal,
ali smo razmišljali o tem, da bi delala kot model.
Mama je rekla, da ne. Mislim pa, da jo je zanimalo.
Peljala naju je k agentki, ki je premerila sestro in mene.
Moji sestri je rekla,
da je premajhna, zato ni primerna.
"S tabo bi pa lahko poskusili kaj narediti."
Moja sestra pa v jok.
CHRISTY TURLINGTON, 14 LET
Pozirati sem začela kot dijakinja
in povedala sem samo najboljšim prijateljem.
Tega nisem vsem raztrobila.
Čudno je, če pri petnajstih letih poziraš v poročnih oblekah.
Včasih sem sprejela delo,
potem pa mi je bilo odveč,
če bi lahko medtem s prijatelji počela kaj zabavnega.
Oče me je nekajkrat peljal delat
in me opomnil, da sem se obvezala,
zato moram iti.
V delu modela nisem uživala, sem pa imela denar.
Zaradi tega sem lahko bila že zgodaj precej neodvisna.
Pred 24 leti je ustanovila svojo agencijo za modele.
Zdaj je največja na svetu.
Aplavz za Eileen Ford.
Lahko kateremu modelu uspe, če ji niste naklonjeni?
Navsezadnje ste zelo mogočni.
Čeprav ta beseda ni preveč ženstvena.
Delamo veliko več kot drugi,
zato imamo tudi boljše rezultate.
Fordova sem spoznala pri petnajstih letih.
Ko sem prišla v New York,
sta živela v ogromni hiši med East 78. in Lexovo ulico.
Imele smo skupne spalnice.
Mama je nameravala iti domov in me pustiti tam.
Vse smo bivale tam teden ali dva.
Nenehno smo se menjavale.
Če si imel kasting oziroma oglede,
so te pošiljali na sestanke.
Včasih je kdo tvoj portfelj
odprl in hitro zaprl ter te odslovil.
Na enem od kastingov mi je vodja snemanja rekel,
da bi me rad poslal v studio Arthurja Egorta.
Takrat se mi je odprlo.
CHRISTY T S KRATKO PRIČESKO
Vedel sem, da bo zvezda.
Arthur ima svojstven slog.
Ves čas si v gibanju in ne preveč izumetničen.
Nekako svoboden.
Fotografiral je plesalce in glasbenike.
Naučil me je, kako naj se pred fotoaparatom sprostim.
Kako naj se gibljem in kam naj dam roke.
Poklical sem agenta
ter mu rekel: "Delal bom za Vogue in hočem Christy."
Smešno je bilo, da je agent rekel:
"Christy ti je všeč? Imamo boljše od nje."
Odgovoril sem mu, da vztrajam pri Christy.
To je moja prva Lindina fotografija.
- Tale. - Ta je prva?
Ja. Se je spomniš?
- Se. - Ste bili tukaj?
Ne, v Parizu.
Se spomniš te?
- Deževalo je. - Sem to rada počela?
- Ali je bilo samo enkrat? - Dvakrat.
Rekla si, da veš, kaj narediti.
Jaz sem poskrbel samo, da si bila izostrena.
- To je bila njena ideja. - Zmeraj smo bile.
- V zadnjem času ne. - Slike so zmeraj uspele.
Cindy. Ta je božanska.
Spomnim se je.
- Tam je mala Omi. - Za Azzedinovo knjigo.
Naomi že več let nisem videl.
- Ne ... - Je še vedno enaka?
- Še lepša. - Lepša?
Čedalje lepša je.
Po prvem snemanju z Arthurjem sem šla v London.
Naravnost v studio. Vstopila je Naomi.
Ni bila v šolski uniformi, vendar je hodila še v šolo.
Vesela je bila, da je tam.
Luštna je bila.
Ko sem spoznala Christy, je bila zelo prijazna. Snemanje je bilo čudovito.
Kar nisem hotela nehati. Ni bilo kot delo.
Spomnim se, da sva poslušali Wham!.
Plesali sva in se družili. Uživali sva.
Ob takem delavniku
se ti po nekaj dneh že blede.
Od takrat sva si z Naomi blizu.
KENIJA
Je konec, je konec?
Čakaš mene?
Prva oprava.
Mojstri ličenja rdečilo za ustnice radi nanašate s čopičem,
jaz imam pa raje šminko.
- Bo? - Lepo.
- Super. - Malo?
Lahko še tako zamujam,
fotografije bodo fantastične.
Poslušajte me. Ko bo oddaja predvajana,
- ne bom več kadila. - Upam.
Nehala bom 31. januarja.
- Zdaj je posneto. - Obljubiš?
Držali me bodo za besedo.
- Moram nehati. - Držal te bom za besedo.
Prosim. Kajenje ti škodi.
- Vem. Grozno je. - Res je.
Druge tri ne kadijo.
Linda, Christy in Cindy ne kadijo.
Večino življenja sem pred fotoaparatom.
V Londonu sem se učila dramske umetnosti.
Predvsem ples.
Samo to sem si želela.
Uspeti v dramskih umetnostih.
Mami sem rekla, da imam avdicijo, ona pa:
"Prav, koliko otrok hočejo?"
"Mogoče šest ali sedem."
Na avdiciji je bilo 600 otrok.
Mama je podvomila, da me bodo vzeli.
Jaz sem ji rekla, da me bodo.
- Za katero vlogo boš brala? - Sneguljčico.
Pepelko bomo uprizorili.
Pa Pepelko.
Lahko si lakaj.
- Prav. - Ime?
Mama se je zelo trudila,
da bi se lahko učila in pridobila izobrazbo.
Vpisala me je v zasebno šolo.
Že pri petih letih so me ozmerjali z zamorko.
Nisem dovolila, da me maltretirajo zaradi barve polti.
Moja mama je plačevala šolnino, tako kot vsi drugi.
Vso pravico sem imela biti tam, zato mi dajte mir.
Tako je bilo.
Nekoč je v šolo prišel Don Letts,
ker je iskal otroke za video Boba Marleyja.
Bob Marley hodi po ulici
ter drži dečka in deklico.
Jaz sem deklica.
Bob Marley je bil za Jamajčane bog.
Neverjetno je bilo.
Bila sem v videu Culture Club.
Nora sem bila na Boya Georgea in Culture Club.
Boy George se mi je zdel ...
Ni mu bilo mar, kaj si kdo misli o njem.
Če je bil fant, ki se liči, mi je bil všeč.
Leta 1984 nisem hotela naravnost domov.
S sošolci smo se ustavili v londonski umetniški četrti,
ki se imenuje Covent Garden.
Tam je bil trg, na ulicah glasba.
Ogromno umetniških dogodkov.
Američanka me je vprašala, ali delam kot model.
To me je presenetilo, ker so imele moje sošolke
čudovite dolge svilene blond lase.
Jaz sem bila malo nerodna.
Najraje bi se skrčila, ker sem se sama sebi zdela preklasta.
Vzela sem njeno vizitko in je več tednov nisem poklicala.
Potem sem jo. Ime ji je bilo Beth Boldt.
ISKALKA MODELOV
Poslala me je na oglede.
V "booku" sem imela tri fotografije.
Vsaj začetek je bil.
Nisem znala pozirati.
Nisem imela denarja za modne revije.
Izkoristila sem plesno znanje.
Skakala sem v zrak, delala špage. Vse to.
Priložnost mi je dal Martin Brading.
Začela sva, ko je imela 15 let.
Prehitevala je vrstnike. Bila je precej bistra.
Vedela je, kaj hočem.
Čutil sem, da se rada fotografira.
V moji družini so se nad modeli zmrdovali.
Mami se ni niti sanjalo, da se ukvarjam s tem.
Denar bo šel v dobre namene, ne?
Torej si želimo, da fotografije dosežejo dobro ceno.
Včasih moja prepoznavnost ...
Ne bi smelo biti vprašanje, kdo je punca na sliki.
Punca. Kdo je ženska na sliki?
Moralo bi biti jasno, da je Cindy Crawford.
Če bo hotel dvignjeno pričesko,
ki se mi ne poda,
morava ugovarjati.
Se vidimo jutri. Hvala.
Kot majhno mesto je, ne?
Tak občutek je.
Odraščala sem na srednjem zahodu. Imeli smo sneg in slabo vreme.
Vsa mladina v mestu
je lahko delala na koruznih poljih, ko je dosegla določeno višino
ali starost.
Domov smo prihajali umazani in popikani.
Mama nas je pred vstopom v hišo naprej sprala.
Moj rojstni kraj je DeKalb v Illinoisu.
To je manjše mesto.
Prihajam iz delavske družine.
Imela sem idilično ameriško otroštvo,
dokler ni pri mojih devetih letih brat zbolel za levkemijo.
Eno leto pozneje je umrl.
Med njegovo boleznijo
se je seveda vse vrtelo okoli njega.
In kako po njegovi smrti kot družina žaluješ?
Sestre smo menile, da bi morala umreti katera od deklet,
ne edini sin.
Čutile smo pritisk, da moramo biti popolne.
Kar mi je v življenju najbrž koristilo.
Potem sta se starša razšla
in že drugič v življenju sem spoznala,
da pravljice ne obstajajo.
Mama nas je imela brezpogojno rada.
"Pet si dobila? Bravo."
"Štiri? Bravo." "Tri? Bravo."
Trojk nisem imela.
Ampak oče je nagrajeval uspeh.
On me je gnal.
Tako te je opazil.
KLUB ODLIČNJAKOV
Ni se mi zdelo, da po videzu kakorkoli izstopam.
Nisem bila ravno grda račka,
ampak v srednji šoli so za luštne veljale
drobne navijačice.
Tak je bil lepotni ideal v našem malem mestu.
LETO MODE
Na poziranje še pomislila nisem.
Je to sploh poklic?
Nisem vedela, kako bi kot dekle iz DeKalba sploh prišla do revij.
Potem pa me je fotograf iz našega kraja želel fotografirati.
Moj oče si ni predstavljal, da je poziranje lahko poklic.
Mislil je, da so modeli nekaj takega kot prostitutke.
Na prvo fotografiranje so starši šli z mano.
Agentka zaradi materinega znamenja
ni bila prepričana.
Predlagala je poskusne fotografije.
Bile so grozne in neuporabne.
Samo frizer je v meni nekaj prepoznal.
Fotografije je pokazal agenciji Elite v Chicagu.
Poklicali so me in se dogovorili za poskusno snemanje.
Dobila sem oglas za modrčke Marshall Field's.
Čez dva tedna je bila vsa šola
polepljena s temi fotografijami.
Spomnim se, da so me zaradi tega dražili
in bili nesramni.
Pa vedo, da sem zaslužila 120 dolarjev?
Ni mi prišlo do živega. Boljše je bilo že kot koruzna polja.
NEW YORK
Hočeš v enem ušesu več uhanov?
- Teh malih? - Ja.
Za ti dve luknjici ne vem,
pod kakšnim kotom sta. Naredila sem si ju pri dvanajstih.
V očetovi škatli z orodjem sem našla pilo ...
- In si preluknjala uho. - Ne!
Spilila sem obročke in jih porinila skozi.
Kako sem bila kregana!
Rekla mi je pocestnica.
Starši so bili strogi. Sploh mama.
Oba sta se izselila iz Italije v Kanado.
Odraščala sem z italijanskimi navadami,
ampak vedno mi je bila všeč moda.
Z modo sem bila obsedena.
Veste, kdo je to?
Ampak ni navadna barbika.
To je nova barbika Color Magic.
Njeni lasje spreminjajo barvo.
BREZ POHIŠTVA
Moje uboge barbike.
Neštetokrat sem jih preoblačila.
In pogosto so se poročale.
Delala sem v samopostrežni trgovini.
Prodajali smo tudi revije.
V prostem času sem jih listala.
Če mi je bila katera zelo všeč,
sem jo kupila s svojim minimalcem
in slike obesila v sobi.
TEKTONSKI PREMIKI V MODI
Imela sem kodraste lase in trajno.
Potem sem skrajšala lase nad uho.
Mislim, da se temu reče bundesliga frizura.
Oboževala sem jo.
Mama je razumela, da mi moda veliko pomeni,
zato je predlagala šolo za modele.
V njej sem se naučila sleči jakno enoročno.
Gumbe odpneš z eno roko. Od spodaj gor.
Šola za modele je brezvezna.
MODEL GRE NA JAPONSKO
Ironično je, da sem pri šestnajstih
smela na Japonsko zaradi dela,
na šolski smučarski izlet pa ne.
Na Japonsko so me starši pustili.
Ko sem prispela na Japonsko, so me najprej vprašali,
ali bi posnela gole fotografije.
Hoteli so me izmeriti.
Morala bi se sleči.
Rekla sem jim, da so me že izmerili in je vse v portfelju.
Nisem se hotela sleči.
Zagrabila me je panika.
Ne bi smela iti sama tja.
Šla sem domov.
Nekako sem obupala, potem pa je agencija vztrajala,
da se prijavim na lepotno tekmovanje za najstniško mis Niagare.
Nisem zmagala, ampak tam je bil iskalec talentov.
Predstavili so me Johnu Casablancasu.
Ko me je spoznal, je rekel,
da sem podobna Joan Severance.
Skoraj bi me kap. Oboževala sem jo.
Rekel je, da bi me z veseljem prevzel.
Samo dva kilograma naj shujšam,
pa bomo poskusili.
John Casablancas je bil nepopisno očarljiv.
Vodil je agencijo za modele Elite.
Videlo se je, da je ...
Saj veste, šarmanten je bil.
Mislim, da je bil v tistem času
z nekom mojih let ali skoraj mojih let.
Zame je bil samo agent, nič drugega.
V mojem zadnjem letniku me je agencija Elite
prijavila na svoje tekmovanje Look of the Year.
To je kot tekmovanje za iskanje modelov.
Jaz in še dvesto deklet smo bile v Acapulcu.
Bilo je bolj podobno lepotnemu tekmovanju.
Sem Cindy Crawford iz Chicaga v Illinoisu.
Samo brez talenta.
To tekmovanje imamo zaradi zabave in lepote.
Ves čas vas bomo ocenjevali.
AGENT ZA MODELE
Ves čas vas bomo opazovali.
Model je nekdo,
ki v vsakem trenutku blesti.
Zdaj vem, da ni bilo v skladu s "prebujenostjo",
ampak takrat se je zdelo kot avdicija.
Prepotovali smo svet, da smo vas našli.
Pripeljali smo vas sem in upamo,
da boste postale odlični Elitovi modeli
in bomo skupaj veliko zaslužili
ter bili skrajno uspešni.
Prišla sem med prvih deset.
Deset najboljših so potegnili na stran, češ:
"Bi pustila šolo?"
"Bi prišla v New York?"
Bila sem še srednješolka in šole nisem hotela pustiti.
Tako sem se vrnila v šolo.
Bila sem med dvema najboljšima v razredu.
DIJAKINJA DEKALBA
Vpisala sem se na Northwestern
in dobila štipendijo za študij kemijske tehnologije.
Tisto poletje pred začetkom študija me je agencija Elite povabila v New York.
Dobila sem se s fotografom Patrickom Demarchelierjem.
Rekel je, da me bo poslal v Rim.
Samo ostriči se moram.
Z agencijo smo se odločili, da ni vredno.
"Ne bo se ostrigla."
Rekli so, da me vseeno hočejo.
Noro sem se veselila.
Dobila sem vrhunsko priložnost.
Prvi večer
so mi v sobo poslali frizerja, da bi mi "skrajšal konice".
Počesal me je, mi naredil čop in ga odrezal, ne da bi me kaj vprašal.
Šokiralo me je.
Sedela sem v hotelski sobi v Rimu in jokala.
Zato od takrat nimam več krajših las.
Doživela sem travmo.
DRAGI DOMAČI, DOBRO MI GRE.
MESTO JE ČUDOVITO.
OSTRIGLI SO ME NA KRATKO.
Imela sem občutek, da zanje nisem človek,
ki lahko odloča sam o sebi.
Saj ne, da mi kratka pričeska ni bila všeč,
nisem se sama odločila zanjo.
Če kot model ne odločaš o sebi, ta poklic ni zame.
V zvezi z modeli so ustvarili veliko mitov.
Vse z namenom, da bi skrili človeškost modelov.
FOTOGRAFIJA GEORGEA PLATTA LYNESA
Če pogledamo v zgodovino,
so manekenke nastopale v vlogi obešalnikov.
Rekli so jim šiviljske lutke.
Manekenke morajo biti tiho
in dajati vtis, da vse počnejo z lahkoto.
Imen nisi poznal.
Delala sem kot model, manekenka, toda imela sem službo.
Še veliko drugih modelov je bilo slavnih.
Toda večina zaradi tiska.
Na primer Twiggy v 60. letih,
Lauren Hutton v 70.
Manekenke so ustrezale moškim idealom lepote.
Bile so plavolase, kot recimo Cheryl Tiegs in Christie Brinkley.
Čudovite so bile,
ampak na daleč so si bile vse podobne.
Modna industrija je ustvarila privid blišča in seksa,
ker ne smemo vedeti, da je model,
ki naj bi predstavljal ženski ideal,
star komaj 17 let.
Modeli so morali navsezadnje prodajati blagovne znamke.
Revije vsekakor.
Pritisk je bil hud.
Blesteti moraš na fotografiranju ali modni reviji,
naslednji dan pa vse ponoviti.
- Tako? - Bolj. Tako. Snemamo.
Vprašanje.
So trepalnice pomembne?
Zelo.
Brez trepalnic mejkap ni končan.
Se z njimi sporazumevate?
- Ja. Če kaj hočem. - Kako?
- Prosim? - Ko kaj hočem.
Plahutanje s trepalnicami je prikupno.
Ste zadovoljni?
Nisem se imela za lepo.
Samo za luštno.
Vedela sem, da sem visoka.
In zelo vitka sem bila.
Imela sem večino pravih lastnosti za manekenko.
PARIZ
Ko sem šla v Pariz, sem imela skoraj 19 let.
Namignili so mi, naj pri letih malo goljufam.
Najemali so me, ampak za slabše angažmaje.
Ko sem prišla na delo, sem se bila pripravljena prilagoditi.
Naj je šlo za modne oblikovalce ali fotografe,
sem hotela ugajati.
Kje je Linda?
Linda Evangelista je tam.
Že zgodaj sem nastopila na Chanelovi reviji.
- Je bolje? - Ja.
"Tamala."
Nisem majhna.
Lase ti bodo spustili.
- Res? - Bolje bo.
Takrat se še nisem našla.
Počutila sem se kot sleparka.
Razložil ti bom.
Kateri jezik?
Kateri jezik govoriš?
Angleški.
Malo francoski. Dobro.
Vseeno sem hotela biti tam.
Zelo sem si želela biti tam.
Agent je predlagal, da začnem vse znova,
ker z "bookom" nisem nikogar navdušila.
Videti sem bila nerodna.
Mislila sem, da razumem modo, ampak je nisem.
Govorili so mi, da za vrhunsko kariero potrebuješ tri leta.
Delala sem že tri leta.
K Petru Lindberghu sem zato šla raje
brez portfelja.
In najel me je.
Ženske skušam spoštovati.
Ne spreminjam jih v Miki Miške.
Pustim jih takšne, kakršne so. Zanima me njihova osebnost.
Ko delam z nekom novim,
mora sam nekaj pokazati.
Tega jim ne morem dati jaz.
Na koncu je podoba, tisto, kar ostane, njihovo delo.
Lindbergh je bil virtuoz.
Tehniko upodabljanja določene ženske
je do konca izpilil.
Njegove fotografije so imele germanski, nordijski videz.
Slog nemškega industrializma.
Bile so črno-bele.
Peter je deloval neobdelano in atmosfersko.
Njegove fotografije so imele ostrino.
Če je kdo upodobil moj pravi jaz,
je bil to Peter Lindbergh.
Z njim mi je bilo najbolj neprijetno,
ker težko poziraš kot ti.
Z nami so mladi modeli.
Zakaj je Naomi primerna za naslovnico?
Poleg lepote ima izjemno osebnost.
Velika profesionalka je.
Šele 15 let ima, pa prihaja na delo s torbami pripomočkov,
verižic, ličil in podobnega.
Agent me je hotel predstaviti reviji Elle,
ker so me želeli peljati v Ameriko.
Slabo vest sem imela.
Moja mama ni vedela, da delam kot model.
Bila je z Jamajke.
V Anglijo je prišla pri treh letih.
Bila mi je mama in oče.
To me je v marsičem gnalo.
Odraščanje brez očeta.
Mami sem hotela biti vedno v ponos.
Zame je garala in se žrtvovala.
Končno sem zbrala pogum, da ji povem.
Pobesnela je.
Ni me zato poslala v šolo.
Vsa leta je plačevala šolnino,
jaz pa hočem biti model?
Dovolila mi je iti, ampak ni mogla z mano,
ker je bila noseča z mojim bratom.
14. aprila sem odpotovala v New Orleans.
Z Naomi je bilo takrat lahko delati.
To je bil njen prvi angažma, velika dogodivščina.
MODER POTISK ZA POLETJE
Dve snemanji sva imela. Eno na plaži,
drugo pa se je imenovalo "Dekleta z zemlje".
Tole sva posnela na plantaži s sužnji.
Šest belcev in temnopolto dekle.
To je bilo pred 30 leti. Drug svet.
Mojo mamo je bilo strah.
Pred odhodom sva govorili.
Pripovedovala mi je o rasizmu v Ameriki.
POBIJANJE SLOGA
Govorila mi je o jugu, Ku Klux Klanu.
To smo v Angliji vedeli o ameriškem jugu.
Počasi sem začenjala dojemati,
kako zelo se bom morala potruditi, da me bodo sprejeli.
Nisem mogla kar odnehati
in iti domov kot strahopetka.
Niti v sanjah.
Še bolj sem se hotela truditi.
Štiri mesece po snemanju za britanski Elle
so določeni ljudje prišli v London,
ker so slišali za neko temnopolto dekle.
Resno? V Anglijo bodo prišli samo zaradi mene?
Imel sem studio v East Londonu.
Prijatelj mi je rekel, da moram priti tja
in si ogledati določeno dekle.
"Komaj 14, 15 let ima. V šoli za step je."
Takrat sem prvič videl Naomi delati. Mislim, da za britanski Elle.
Naredila je močan vtis.
Bila je prizemljena.
Kot magnet je bila.
Ženska, ki jo je odkrila, mi je rekla,
da bi morala prevzeti neko dekle.
Naomi je bila zelo spoštljiva, plaha, tiha.
Prijetno me je presenetila.
Spoznala sem dobre ljudi.
Eileen Ford je začela prihajati v London
ter nagovarjati mojo mamo, naj podpiše pogodbo z njeno agencijo.
Eileen sem imela rada.
Bila je staromodna,
tradicionalna agentka za modele.
To je pravi pristop.
Ona je imela najboljši pristop.
Kakšnega pa?
Lepo je skrbela za dekleta.
- Prav. - Vse smo živele z njo.
Starši so bili pomirjeni.
V New Yorku sta bili dve veliki agenciji.
Fordova, torej od Eileen Ford ...
Ona je bila zelo spodobna.
Njena dekleta so se morala obnašati na določen način.
Stanovale so pri njej.
Na agenciji Elite je bila čisto drugačna energija.
Agenti nam niso bili kot starši.
Niti niso hoteli biti.
Nisi bil njihova odgovornost. Tvoji agenti so bili.
Niso mi bili kot drugi starši.
Imela sem 20 let.
Faks sem obesila na klin in delala kot model v Chicagu. Super je bilo.
Zaslužila sem tisočaka na dan.
CINDY CRAWFORD ČUDOVITA KOŽA, NOGE IN LASJE
V glavnem sem snemala za kataloge.
Tam je bil fotograf Victor Skrebneski.
Velika riba v mali mlaki.
On je bil moj prvi mentor v modni industriji.
Govoril mi je, kdaj naj iztegnem roko, dvignem ramo.
Če ti je rekel, da miruj, si miroval.
Niti malo se nisi zganil.
Tam sem večkrat omedlela, sploh tik pred kosilom.
Če si bil lačen, si omedlel.
Potem so te postavili pokonci in lahko si nadaljeval.
Niso rekli: "Lepa si, zato te bomo fotografirali."
Ne. "Tvoja naloga je, da prodaš to jakno."
"Vsi moramo prodati to jakno."
Cindy Crawford iz DeKalba v Illinoisu.
Ima od nekdaj to telo?
Vstani malo. Temu se reče telo.
Je morala na uvajanje ali ne?
Za Cindy je bilo bolj psihološko.
Ni bila prepričana, ali hoče biti model.
Bila sem kot objekt.
Ali kot otrok. "Pokaži se, ampak molči."
Če to pogledamo z današnjega vidika ... Oprah reče:
"Vstani in mi pokaži svoje telo."
"Pokaži, zakaj si zaslužiš, da si tukaj."
Takrat tega nisem prepoznala. Šele pozneje.
Sprevidela sem, da to ni bilo v redu.
Sploh iz Oprahinih ust.
Čedalje višje cilje ima.
Spoznava, in to izjavljam pred vsemi ...
Če bo želela, bi lahko postala najboljša.
V Chicagu sem se dobro počutila. Mesto me ni dušilo.
Imela sem svoje stanovanje in lahko sem obiskovala mamo.
Pri Victorju Skrebneskem sem imela svoje zavetje.
Delala sem z njim in lepo zaslužila.
VICTOR ŽE VE
Ponudili so mi desetdnevno delo na Baliju.
V Chicagu smo delali samo v Chicagu.
Redko smo potovali ali počeli kaj zanimivega.
Pri Skrebneskem bi morala vmes delati en dan.
Prosila sem, da mi dovolijo iti delat na Bali.
Zavrnili so me.
Ne samo to, rekli so, če bom odpovedala
in ne bom oddelala polovice dneva, me ne bodo več najeli.
Delala sem štiri, pet dni na teden. V glavnem z Victorjem.
Dajali so mi kruh.
O plači, ki sem jo dobivala, so lahko moji starši samo sanjali.
V mojem otroštvu smo bili zmeraj na tesnem z denarjem.
Ko sta se starša razšla,
je oče skušal včasih z denarjem manipulirati mojo mamo.
Rekla sem si, da mene nihče ne bo.
Z leti
se naučiš spregovoriti, kadar gre za nekaj pomembnega.
Pri studiu sem dala odpoved in šla za deset dni na Bali.
In konec.
Nikoli več me ni najel.
Modeli v Chicagu,
ki niso delali z Victorjem Skrebneskim,
so bili v slabšem položaju.
Prav, bom poskusila pa v New Yorku.
NEW YORK
Naslovnici bosta dve. Glavna,
ob 75. obletnici, in še ena za splet.
Prav.
Dvigneš roko k vratu?
Ja. Približal se bom.
Čudovito. Mogoče jo že imamo.
Tako. Boljše je, ne?
- Moj bog. - Božansko.
Lepa fotografija.
Tudi Christy je lepa.
Nočem ... Smo to posneli?
To bo prva naslovnica Turlingtonove za Cosmo.
Za tri ure priprav in 15 minut poziranja
bo v žep pospravila 500 dolarjev.
Ni slabo za dekle, ki je ravno maturiralo.
Dela modela se učiš sproti. Z opazovanjem.
Ni dejanskega učenja.
Danes se vsa čarovnija zgodi v postprodukciji.
V 80. in zgodnjih 90. letih se je čarovnija zgodila
v trenutku, ko je škrtnilo.
Navadna fotografija je sveta.
Za eno samo smo posneli po sto sličic.
Dobili smo točno to, kar smo videli.
Nekdo je nategnil konec krila z ribiško vrvico.
Za pasom si imel pločevinko kokakole,
ki te je stisnila v pasu.
Bile so finte, ampak svetloba ...
Za to so se fotografi potrudili.
Takrat ni bilo retuširanja.
Šele v reviji si videl,
kakšna je fotografija.
Otroci, v 80. letih ni bilo interneta.
Imeli smo revije.
Ni bilo Instagrama.
Ni bilo Facebooka.
Imeli smo revije.
Takrat smo predvsem z revijami vstopali v drug svet.
In imeli smo ljudi, ki so narekovali, kaj je kultura.
Revija mora pritegniti bralca,
ki zato večkrat pogleda oblačila
in jih kupi v trgovini.
Revija Bazaar ima slog, Vogue tudi,
Elle ima slog.
Tega ne znam opisati.
Vse so bile različne.
Revija Harper's Bazaar je bila aristokratska.
Pri Elle smo vse počeli hitro.
Revija je izhajala vsak teden.
Tudi moda je hitra.
Vogue je bil vedno kronski dragulj modnih revij.
Vogue je bil zelo mednaroden.
Ameriški je bil evangelij.
Vsak model si želi biti v Vogue.
To jim pospeši kariero, dobi oglaševalske kampanje,
jim obogati portfelj.
Pri delu za Vogue ne gre samo za denar.
Ameriški Vogue me je najel za snemanje na St. Barthu.
Dekle iz majhnega mesta
je bilo v devetih nebesih.
Po tem snemanju so mi ponudili preizkus za naslovnico.
Naslovnice nam niso bile zagotovljene.
Takrat so temu rekli "preizkus" za naslovnico.
Posnel si nekaj fotografij,
oni so jih pogledali in se odločili,
da je katera v redu ali pa hočejo snemati še s kom.
Šele čez kakšen mesec si izvedel,
ali si bil izbran.
Sanjala sem, da bi bila na naslovnici revije Vogue.
Katerekoli. Ni bilo važno.
Moja prva naslovnica za Vogue je bila za italijanski Vogue.
V ogledalu sem si bila všeč.
Ko sem šla snemat, sem se počutila kot princeska.
Italijanski Vogue ni bil povsod.
Ko sem se vrnila domov,
revije dolgo nisem videla,
ker si jo težko našel.
Moja druga naslovnica za Vogue je bila že pomembnejša.
Vogue je bil britanski, zato jo je več ljudi opazilo.
Tako mlada sem bila.
Ne morem verjeti, da sem na naslovnici Vogue.
Najbrž sem imela že 17 let.
Posnel jo je Patrick Demarchelier.
Donna Karan je lansirala novo znamko.
Nosila sem njeno prvo kolekcijo.
Po snemanju smo posneli portret.
Nosila sem lasne podaljške. Imela sem dolge lase.
Portret je izgledal takole.
Kot da se hočem zakriti.
Roke sem spuščala.
"Lahko še malo spustiš roke?"
Vem, da mi je bilo nerodno,
ampak ne neprijetno.
S snemanja sem šla z dobrim občutkom.
Sama sebi sem se zdela luštna.
Ob Patricku se mi ni ježila koža.
Sem pa pomislila,
da sem mogoče naredila napako.
Ta fotografija je bila na koncu naslovnica revije Photo.
Nima velike naklade.
Vseeno sem si rekla: "Ježeš".
Ne vem, kaj sem si mislila.
Da snemam naslovnico revije, že ne.
Leta, pri katerih bi lahko posnel golo fotografijo,
niso bila določena.
Tega ni nihče spremljal ali nadziral.
Nisem bila ves čas tako preudarna.
Moja mama je veliko pozneje rekla,
da je vedela, da bo z mano vse v redu,
ker sem pametna punca.
"Vedela sem, da se boš znašla."
Ampak to ni bilo nujno.
Kar v svet so me poslali. "Srečno."
Cindy Crawford je najprepoznavnejša slavna osebnost.
Moškega bi potrepljali po hrbtu. "Odlično."
"Za manj kot 10.000 dolarjev na dan me ne kličite."
To je polovica igre.
Nekoč bo vsega konec.
Prevod: Renata Kozole