Tere tulemast New Yorki, maailma pealinna.
Ma mäletan New Yorki saabumist.
Lennujaamast tulles näed linna siluetti.
See lööb pahviks. Milline energia.
See oli enamat, kui ette kujutasin.
New York oli lihtsalt ergas.
Tänavanurkadel lauldi.
Tantsijana tahtsin ma esimese asjana
minna Alvin Ailey tantsukooli.
AMEERIKA TANTSUTEATER
New Yorgis elu kees ja energia oli uskumatu.
Minu arust oli New York maagiline.
Seal oli pisut karmust, mille poolest see on tuntuks saanud.
Seal oli palju grafitit, eriti kesklinnas.
Me läheme Limelighti.
Mulle meeldis, et kõik lõid end väljaminekuks üles.
Nii see peabki olema.
Me pidime minema õhtust sööma.
Meile meeldis käia Times Square'il, enne kui seal kord majja löödi.
TÜDRUKUD TANTS
Kui seal olid erootikakinod. Me ei käinud seal,
aga ma tahan öelda, et New York oli siis teistsugune koht.
Pisut nilbe ja... See oli lõbus.
Kui ma New Yorgi moemaailmas olin...
Ma arvan, et see oli kuldajastul, aga...
Kui polnud, ärge öelge seda mulle. Ärge hävitage illusiooni.
Kuidas mul läheb?
Väga hästi!
Aitäh!
Kui ma New Yorki jõudsin,
olin 20-aastane.
Ma olin Chicagos töötanud ja tundsin õige pisut suurlinnaelu,
aga New York on isevärki.
Ma mäletan, et tahtsin metrooga sõita, aga see tundus pisut hirmutav.
Püüdsin taksoga sõita.
Mõnikord nad peatusid, teinekord mitte.
Ma ei saanud põhimõttest aru, kuni ühel päeval taipasin,
et plafoon peab põlema.
Ma tõstsin New Yorgi tänavatel nii tihti kätt,
aga taksod kihutasid mööda.
Siis tõstis Christy käe, ja nad peatusid kohe.
Taksojuht ütles: „Ma ei taha Brooklynisse sõita.“
Ma ei saanud aru, miks ta seda ütles.
Alles siis sain aru, kui Christy minu ette seisis,
et tööle saamiseks takso peatada.
Kõik oli mulle uus.
See oli põnev väljakutse.
Seisa siia. Sa muutsid mu päeva heaks.
Üks mu väga hea sõber oli meikar,
kes lubas mul oma diivanil elada.
Kolm kuud hiljem ta ütles: „Sa pead vist oma korteri üürima.“
Üürisin esimese korteri enne 18-seks saamist
ja kolisin kohe sisse.
See oli selline suur pööningukorter,
aga külmikus polnud toitu ja mööblit polnud ka sees.
Ma töötasin pidevalt, aga agentuur võttis suure protsendi vahelt,
lisaks veel üür ja kõik teised kulud.
NUNNU
Me elasime Christyga koos, olime korterikaaslased.
Me olime lihtsalt tobedad, naersime ja lõbutsesime ja...
- Tundsime ennast kõigiga nii mugavalt. - Hüva...
Nad on mu õed.
Kui ma New Yorgis tööle hakkasin,
oli see vägagi selline
tavaline üheksast viieni töö.
Nagu filmis „Hakkaja tüdruk“.
AZZEDINE ALAIA KEVAD 1987
Ma pidin ise hakkama saama.
Emme ja issi ei tõtanud appi.
Kui ma korteri üürisin, aga ei suutnud üüri maksta, siis teate mis?
Tõstetakse välja ja pean koju kolima.
Mingit puhvrit polnud.
See kannustas mind tagant ja ma sebisin elu eest.
Francesco Scavullo tellis mind Cosmopolitani jaoks.
Ma meeldisin talle, sest olin Gia moodi.
Gia oli nii paljude fotograafide lemmik
ja minu agentuur kutsus mind pisi-Giaks.
Tüdrukud nägid kõvasti vaeva
ja töötasid lakkamatult.
Nende puhul tekkis tunne,
et nad soovivad enamat, kui seal võtta on,
aga nad tundsid tungi...
ENDINE MODELLIAGENT
...alati paremaks saada.
Nad otsisid alati midagi,
tahtsid enamat, olid uudishimulikud ja teadlikud,
ja lihtsalt sihikindlad.
- Millal? Täna? - Jah.
- Tore - Kui kell 00.30 üleval oled.
- Oo ei! - Oo ei! Jah!
Mul on homme vara tööots. Ma ei saa üleval olla.
Kui ma Vogue'i heaks tööle hakkasin,
ütlesin toimetajatele nagu:
„Ma tahan Steven Meiseliga töötada. Kas ma ei saaks?“
Ja mäletan, et Polly Meilen ütles:
„Sa pole päris tema tüüp.“
Mis mõttes pole tema tüüp?
Steven on üks meie aja suuri kunstnikke,
sest ta vaatas modelli...
BRITI VOGUE'I PEATOIMETAJA
...ja nägi kohe, kes temast saada võib.
Kui me koos olime,
siis käisime Steveniga väljas
ja pildistasime Polaroid-kaameraga.
MOELOOJA
Kohe võis aru saada, et Stevenil on silma.
Ta märkas kedagi,
oskas panna teda poseerima nii, nagu ta ette kujutas.
Tal oli lihtsalt visiooni.
Steven hakkas pildistama
juba väga varastel 80ndatel.
STILIST
Tema stuudio oli 23. tänaval.
Me kutsusime seda Kliinikuks,
sest tüdrukud tulid sinna ja Steven õpetas neile modellitööd.
Tüdrukud muutusid täielikult
ja need, kes olid parimad, said superstaarideks,
sest nad omandasid kõike, vohmisid seda endasse.
Nad tahtsid õppida.
Meiseli stuudios oli peegel, et modellid saaksid ennast vaadata.
See andis tüdrukutele voli...
LOOMINGULINE JUHT
...endast maksimumi välja võtta,
sest nad nägid kohe, kas jalg on õiges kohas või mitte.
Ma mäletan...
kuidas mind esimest korda Steven Meiseli juurde tööle kutsuti.
Ma lootsin väga, et meeldin Stevenile,
ja ta küsis: „Kas sa kõndida oskad? Pika sammuga.“
Ma ütlesin, et jah.
Ta küsis: „Aga kas sa oskad õiget märki tabada ja keskenduda?“
Ja mina ütlesin: „Jah.“
Ma tegin seda järjepanu.
Ja sellest saigi meie töösuhe alguse.
Ja me kõik saime protsessist osa.
See oli nagu mu kool.
Talle meeldis alati ka puudutada.
Ta tuli ja sättis käega juukseid.
Aitas meikida.
See oli nagu meie enda tehas, kus me kaasa lõime.
Tulime stuudiosse ja kui polnud teada,
mis saama hakkab, siis hakkasime
ühiselt töötades avastama, mida teha, stiili leidma.
Pidevalt tuli midagi ehitada, hävitada, uuesti ehitada.
Ta lõi võttepaigas väga intiimse ja turvalise keskkonna.
Ma tundsin, et ta hoolitseb mu eest.
Mulle tundus, et ta hoolib minu mugavustundest.
Või sai aru, et mul pole mugav, kuigi ma midagi ei öelnud.
See oli tõeliselt eriline perekondlik side.
Ma olin 16-aastane, kui Meisel mind Ameerika Vogue'i jaoks pildistas.
Kui ta tuli, olid ta jalad juba sama suured kui praegu,
kolmemeetrised.
STILIST
Steven kutsus teda kohe Bambiks, sest ta oligi ju Bambi.
Ta oli väga uje, selline...
Ta pole üldse selline, aga vahet pole.
Ja ta oli tantsija, seega kasutas palju oma jalgu.
Ma püüan mõelda.
Esimesed olid tantsufotod, aga ma ei tea, kas need on seal.
Steven Meiseliga töötamine on hariv.
Ta vormib sind nii vaevumärgatavalt,
et ei saanud arugi, kuidas ta sinust midagi välja pigistas,
sest ma ei teadnud, et seda suudan.
Mul vedas tohutult, et selle imelise mehega kohtusin.
Ta on ikka veel mu pereliige ja ma armastan teda väga.
Ja ma mõistsin, et perekondi saab ka valida.
Ma ei kohtunud oma isaga,
ema sünnitas mind 17-aastaselt.
Isa oli vist sama vana.
Seda hüljatuse tunnet
ei saanud ema minus mitte kuidagi muuta.
Ma usun, et just see ka ajendas mind.
Et minu elus polnud isalikku kuju.
Aga siis mind õnnistati.
16-aastaselt töötasin ma Pariisis ja olin üksinda.
Aga ükskord varastati mu käekott,
jäin kogu oma rahast ilma.
Pigem oma reisitšekkidest. Ema andis mulle neid.
Läksin koos ühe teise modelliga õhtust sööma, sest tal hakkas hale,
ja siis kohtusingi ma Azzedine Alaïaga.
Azzedine Alaïa oli väga mõistatuslik moelooja.
MOEAJAKIRJANIK
Azzedine nautis naisvormidega mängimist.
Naiselikkus on nähtus.
MOELOOJA
Ma ei oska seda kuidagi defineerida.
Tema rõivad olid väga napid, seksikad, võrgutavad.
Mõnikord jätab tema looming arhitektuurilise mulje.
Aga rõivad olid väga mugavad, liikusid kaasa.
Ja ta oli väga armas mees.
Tema ei oska inglise keelt, mina ei oska prantsuse keelt.
Aga midagi seal oli.
Ja siis andis ta mulle ühe kostüümi
ja palus selle selga panna, et näha, kuidas ta rõivad mulle istuvad.
Ma panin selle selga
ja see meeldis talle.
Ta küsis, kus ma peatun. Ma ütlesin, et Lenoxi hotellis.
Siis ta küsis: „Kus su ema on?“
Ütlesin, et ema on Londonis. Mu ema oskab prantsuse keelt.
Ta käskis mul emale helistada.
Ma helistasin oma emale ja nad vestlesid.
Ja ta lubas mu emale, et hoolitseb minu eest,
et ma ööbin tema katuse all
ja et mul on seal turvaline.
Minu ema ei teadnud, kellega ta räägib,
polnud temaga kohtunud, aga usaldas teda.
Ja järgmisel päeval või kaks päeva hiljem
kolisin ma Rue du Parc-Royalile.
AZZEDINE ALAÏA SIHTASUTUS PARIIS
See kleit meeldib mulle.
- Olen seda kandnud. - Tõesti?
- Kunstiteos. - Jah.
Minu papa oli geenius.
Jah, oli küll.
Seal sa oledki.
Ma arvasin, et papa elab igavesti.
Ma ei osanud arvata...
Ma ei osanud arvata ega mõelnudki tema lahkumisele.
Naomist sai Alaïa muusa.
Teate, peaaegu nagu pereliige.
Ta tutvustas mulle tohutult maailma.
Kohtusin paljude imeliste inimestega.
Õppisin kunsti, arhitektuuri, disaini kohta.
Mis kõige tähtsam, ma vaatasin teda töötamas, osalesin tema töös.
Ja ta kohtles mind tõesti oma tütrena.
Ta valmistas mulle hommikusööki, õhtusööki.
Me tülitsesime ka, ärge muud arvake.
Ma lipsasin aknast välja, käisin klubides,
talle helistati, et olen ööklubis. Ta tuli ööklubisse.
Ja enne, kui mind koju viis, ütles: „Sa kandsid riideid valesti.“
Ja sättis neid.
„Sa oleksid pidanud vöö sedasi panema ja...“
Ja teate,
sest arvestage, et tema pood oli minu riidekapp.
Millise 16-aastase tüdruku
riidekapiks on Alaïa pood?
Kui ta suri,
oli see mulle laastav.
Ilma temata oleks mu elu teistsugune olnud.
Tema kaitses mind selles äris,
ta juhendas mind.
Tähendab, ükskord...
tundis kunstiline juht vajadust mulle öelda, et mu rinnad on täiuslikud,
aga tundis ka vajadust neid puudutada.
Ma helistasin otsekohe papale.
Ma helistasin jalamaid papale ja papa helistas talle
ja hurjutas teda.
Ta hoidis minust edaspidi eemale.
Mul oli kasu suu avamisest ja oma tõe rääkimisest,
sest ma uskusin, et see kaitses mind,
lisaks neile, kes mu ümber olid.
Tere kõigile.
- Tere. - Tere.
Jean-Luc Brunel lubas ennast üle 50sena Floridas casting'ul filmida.
See on tema lemmiktegevus,
„mannekeenijaht“,
nagu moeäris öeldakse.
Courtney Powell lõpetas Pariisis Karini modelliagentuuris.
„Ta hakkas rääkima, et saadab mind trikookampaaniat tegema.
Ta rääkis mulle, et mu mõõdud peavad täiuslikud olema,
ja mul peab olema teatav stiil,
ja tahtis, et seelikut kergitaksin.
Ta hakkas mind puudutama.“
Courtney ütleb, et hakkas talle mitu korda vastu.
„Sellest hetkest, kui Jean-Luc Brunelile ei ütlesin,
ei saanud ma enam tööd.“
Kohtusin Jean-Luc Bruneliga,
kes on kurikuulus prantslasest agent,
kes juhatas sel ajal Pariisis Karini agentuuri.
Fordid ja Karinid olid partnerid.
KARINI MODELLID
Ma sõitsin Pariisi
ja Fordid olid korraldanud nii, et ööbisin Jean-Luci korteris.
Me oleme enamjaolt noored.
Sind pannakse keskkonda, mis on ilmselt...
See on sulle täiesti uus, eks?
Teate, sinu üle on võimu vanemal mehel,
kes hakkab su karjääri suunama.
Sa usaldad teda.
Teate küll, vana lugu.
Midagi ei juhtunud. Enamasti teda polnudki seal.
Ma sain vihaseks, kui tagasi vaadates oma pääsemisele mõtlesin.
Uskumatu, et minuga läks hästi.
Kui ta 1999. aastal agentuurikeelu sai
Epsteini kaasosalist süüdistatakse Prantsusmaal alaealiste vägistamises
Mind ei üllata kellegi puhul miski.
Isegi tuttavate puhul
sa ei tea, milleks nad võimelised on.
Elite Europe'i president,
kes koordineerib Euroopas Elite'i kontorite tööd.
MODELLIAGENT
Hr Gérald Marie.
Ma abiellusin oma agendiga...
Gérald Marie'ga.
Ma pidasin teda nii võluvaks.
Mulle meeldis tema enesekindlus.
Elite'i kirja kandev tüdruk peab hea olema.
Kui Elite'i tüdruk ei too sisse vähemalt 200-250 000 dollarit aastas,
ei jäta me teda alles.
Ta oli alles 22, nii noor.
Ma ei näinud meest New Yorgis.
Ja kui ma Lindaga kohtusin, olid nad juba kihlatud.
Ta sundis mind väga...
tööd tegema, tohutult.
Ta... jättis toreda mehe mulje.
Ta ütles mulle, et on ühe sakslasest fotograafi abiline.
Ja minu arust oli ta rõve.
Aga midagi juhtus!
Ja temaga järgmine kord kohtudes avastasin, et ei ole.
Ja ma armusin.
Näete, kui hea on olla sakslasest fotograafi abiline.
Ma tahan lihtsalt õnnelikku elu. Muud midagi.
Ma elasin umbes kolm aastat Pariisis.
Ronisin redelil aeglaselt kõrgemale,
enne kui mulle tundus nagu...
et olen pärale jõudnud.
Hakkasin raha kõrvale panema.
Hakkasin töötama tõeliste tippfotograafidega.
Aga ma tahtsin pääseda Vogue'i kaanele.
Ükskõik millise Vogue'i. See oli mu unistus.
Ma sõitsin kaasa Peter Lindberghiga.
Peter nägi minu androgüünset poolt
ja ta tahtis, et juuksed ära lõikaksin.
Ta selgitas mulle: „Me oleme su pikkade juustega juba nii palju teinud.
Sa pead seda tegema, et kaugemale jõuda.“
Ma küsisin oma ema arvamust.
Tema küsis: „Aga miks? Oleksid ainus lühikeste juustega tüdruk.“
Ja ma mõtlesin, et see poleks ju paha.
Ta tuli stuudiosse ja ütles: „Olen nüüd valmis.
Lõigake juuksed maha.“
Ja siis kogus Julien, kes oli tema juuksur,
tema juuksed taha patsi ja küsis: „Kas kõigile sobib?“
Ja ta ütles: „Ei, ei,“ ja hakkas nutma.
Julien võttis käärid, ja niuhti!
See oli ühe ropsuga läinud.
Pärast seda läksin Milanosse
moeetendusi tegema.
Mind oli 20 etendusele broneeritud.
Kui ma rõivaproovi läksin
ja nad mind nägid,
hakkasid kõik mind tühistama.
Osalesin ainult neljal etendusel.
Tehtud.
Ja järgmisel päeval
ei osalenud ma etendustel.
ENDINE ITAALIA VOGUE'I TOIMETAJA
Franca Sozzani saatis mind Concorde'iga Steveni juurde,
kes mind pildistas.
Ja kaks nädalat hiljem...
olin Itaalia Vogue'i kaanel.
Ja siis olin kõigis Vogue'ides.
Ma olin Briti Vogue'is,
Prantsuse Vogue'is, Hispaania Vogue'is,
Ameerika Vogue'is.
Ja ma arvasin sel hetkel, et olen läbi löönud,
kolm aastat hiljem.
Ma usun, et see andis mulle enesekindlust.
Pärast seda see aina paisus.
Lapsena ei taha keegi teistsugune olla.
Kui sul on ilumärk,
nagu ma seda kutsuda püüdsin...
See ei meeldinud mulle ja mu õed narrisid mind,
et ilumärk on sellel poolel,
aga vasakul pool on inetusemärk.
Kui ma modelliks hakkasin,
siis arutati seda alati.
Kas katta see meigiga kinni?
Samas ei olnud see katmiseks piisavalt lame.
Minu esimesel Briti Vogue'i kaanel retušeeriti see ära.
Kõik olid kahevahel.
Richard Avedoniga
töötasin ma esimest korda oma esimese Ameerika Vogue'i kaane jaoks.
Ma olen portreepiltnik, mitte ainult naiste pildistaja.
Ja rõivad on elemendid, mida ma saan moes kasutada,
nagu ka naisi, et vorme leida,
et väljendada...
FOTOGRAAF
...asju, mida tunnen.
Avedon on legendaarne fotograaf.
SOTHEBY'S FOTOJUHT
Ta on kunstiajaloo legend,
legend fotograafia ajaloos.
Richard Avedoni tööd on alati
kõlapinda leidnud. Ta on meister.
LASPATA DECARO ASUTAJA
Üks maailma kuulsamaid fotosid on Dovima elevantidega.
Kõik on varem Avedoni fotosid näinud, isegi kui nad seda ei tea.
Avedonil on väga teistsugune energia.
Ta ei klõpsi fotosid.
Tema mõõdab pilguga ja teeb klõpsu.
Talle vist meeldis, et ma olin hea õpilane.
Ma panin tähele.
Ta õpetas mulle, kuidas endast parim anda.
Et säde tekiks.
Ja sellest sessioonist sain ma kaks ajakirjakaant.
1986. aasta augusti ja oktoobri.
Ameerika Vogue jättis sünnimärgi alles.
Sellest piisas, rohkem seda ei arutatud.
Sest see oli nagu Vogue'i heakskiit.
Kui Vogue'ile kõlbas, siis kõlbab kõigile.
PARIIS
Räägime selle numbri struktuurist.
Millal peab see number trükivalmis olema? Mis on meie tähtaeg?
- Veebruari lõpp. - Oivaline.
Me paneme sinna Kehinde Wiley,
sest ta teeb tänavu portreemuuseumile minu portree.
MADAME KÜLALISTOIMETAJA KOOSOLEK
Mulle meeldib see foto.
Sest Christy on näha, Kate ka.
Bridget Hall.
Issand, kõik on näha.
Seda ma ei taha. Ei.
Siin pole modelle.
Meil on vanem õde Iman, tahtsin ma öelda.
- Ma arvan, et Iman ja Katoucha. - Jah!
Ja Farida.
Ma hindan tööd, mida tegid Beverly Johnson, Iman,
Naomi Sims, Donyale Luna,
Gail O'Neill, Karen Alexander...
Ma hindan mulle eelnenud naiste tööd.
Aga ma tahtsin enamat.
Ma tahtsin kaugemale minna, piire kompida.
Ma tahtsin seda, mida valge modell sai. Ma tahtsin sedasama.
Niisiis, 1987. aastal
küsisin ma oma esimest Vogue'i kaant.
Nad ei teadnud, kuidas mulle vastata või mida öelda.
Ja mul oli pisut piinlik tunne, nagu oleks minust õhk välja lastud.
Nagu polekski ma pidanud suud avama.
Keegi ei ütle mulle jah.
Mustadel modellidel oli nii palju piiranguid,
ja ta pidi tõesti võitlema
süsteemiga, mis põhimõtteliselt nõudis valget nahka,
et moelavadel või moeajakirjades läbi lüüa.
Ma töötasin sel ajal hr Saint Laurent'i heaks.
Ma ütlesin neile.
Saint Laurent oli alati toetanud
mustade modellide väärtustamist.
MODELL/ENDINE AGENT
Ma ei teadnud, kui suur võim Yves Saint Laurent'il on.
Braavo!
Ma ei teadnud, et Yves midagi ütleb.
See on üks mu parimaid kollektsioone.
MOELOOJA
Seda oli väga raske teha,
aga see, mis raskelt tuleb, ongi parem.
Ja ühtäkki olin ma New Yorgis
Patrick Demarchelier'ga.
Enne ajakirja ilmumist ma ei teadnud,
et esimest korda oli mustanahaline Prantsuse Vogue'i kaanel.
Ma ei pidanud seda barjääri lõhkumiseks,
vaid minu suhtumine oli:
„See ei tohi siin lõppeda.
See ei tohi olla ainus žest.“
Aga siis pildistasin esimese Ameerika Vogue'i kaane,
ja mul polnud aimugi, et septembriks,
sest ma ikka...
Ma õppisin Ameerika ajakirjade kohta,
et veebruar on mustanahaliste kuu
ja kõigi ajakirjade veebruarinumbrites
olid mustanahalised.
Seda ma teadsin. Arusaadav.
Aga ma ei teadnud, et märts ja september on suurima tiraažiga...
Mina tegin ühe töö teise järel
ja elasin oma elu.
Kui oled Ameerika Vogue'i kaanel olnud, siis eriti sel ajal
olid omadega tipus. Siis hakkasime poodiumitel käima,
mis oli uus asi.
Sel ajal olid sa kas ajakirjamodell
või mannekeen.
Moeetendused olid vaiksed üritused,
kus käisid kohal ainult moejuhid...
MOELOOJA
...rõivaostjad ja moeajakirjanikud, ei kedagi teist.
Siis toimus pööre,
kui ajakirjatüdrukud hakkasid poodiumil käima.
Kui moeloojad kõik tüdrukud poodiumile saatsid,
muutus moeetendus tähtsaks.
MOETOIMETAJA
Nüüd näeb ajakirjadest tuttavaid tüdrukuid
moeetendustel,
nii et näed nagu filmitähti oma silmaga.
Kõik oli põnev!
Tüdruk oli poodiumil põnev.
Nad ei kõndinud nagu sparglid. Mütaki-mütaki-mütaki, teate.
Need modellid astusid lavale väga jõuliselt.
MOEAJAKIRJANIK
Nad näitasid iseloomu. See oligi asja mõte.
Enamjaolt vaatasin otse ette,
mõtlesin, kuidas sirgelt kõndida ja meeldiva näoilmega olla,
vaatasin tuttavaid inimesi ja tegin...
Ma mäletan, et ühel Versace moeetendusel
tulid kolm fotograafi lava taha ja tahtsid minuga rääkida.
Arvasin, et saan pahandada.
Ja nad näitasid minu fotosid,
aga kõigil fotodel oli mul pilk maas.
Sest ma pöörasin pilgu esiritta, vaatasin oma kolleege ja sõpru.
Ja nad ütlesid: „Palun vaata meie poole,
kui sa poodiumi lõppu jõuad.“
Ja ma ütlesin: „Palun vabandust, muidugi.“
Kui ma pilgu tõstsin...
See oli ohoo-elamus.
Ma ei suutnud uskuda, et seal on nii palju fotograafe. Ma ei teadnudki.
Lava taga on väga pingeline.
Aga see meeldiski meile.
Me nautisime siginat-saginat ja adrenaliini.
Tüdrukud, olge siinpool ootel.
Kõik mõtlevad: „Vau, mina olen siin ainus teeskleja,“
mina oskan teeselda: „Jah, ma võtan seda veini.“
Või: „Oh, Hermès, ma armastan seda.“
Ma isegi ei teadnud, mis see Hermes on, kui ma väike olin.
Aga õppisin kiiresti sobituma ja kohanema.
Cindy oli igal juhul tõsisem,
aga me oskasime panna teda vabalt võtma ja lõbutsema.
Tekiila.
Nende naiste puhul on tore see,
et neil ei olnud sellist võltsi ja ebardlikku
mannekeenikõnnakut, teate? Nemad lihtsalt lõbutsesid.
Keegi ei kõndinud nagu Naomi.
Tema kõndis hoiakuga, mis ütles: „Kasige eest, raisk,
sest see, kuhu ma lähen, kuulub mulle.“
Mäletan, et ühel etendusel oli mu ema,
kes on kõige heteroseksuaalsem keskealine naine.
Sel hetkel oli ta umbes 65-aastane.
Ta ütles pärast etendust:
„Kullake, isegi mina seksiksin Naomi Campbelliga.“
Hiilgeaeg!
Aga ärge unustage, et hiilgeaeg
polnud täiuslik.
Sest...
Sest Naomit ei tellitud alati etendustele.
Mina ei saanud sellest aru.
Minu arust oli Naomi minust ilusam,
tal oli palju püssim keha kui minul.
Ja parem kõnnak.
Ma ei saanud aru, miks teda ei taheta.
Kui Naomi tuli, oli moeloojate suhtumine veel:
„Sel hooajal võtame ühe musta tüdruku.“ Oli veel see aeg.
„Mustad tüdrukud said suviseid etendusi.
Mustadel tüdrukutel olid ainult kirevad rõivad.“
Ma ütlesin neile: „Te ei saa mind, kui teda ei võta.“
Linda ja Christy panid ennast ka kaalule.
Nad olid mu kõrval ja toetasid mind.
Ja see andis mulle jõudu.
Ma osalesin uhketel etendustel, kandsin ilusaid kleite,
aga siis oli aeg reklaame teha.
Sinna mind ei võetud.
Ja see tegi mulle väga haiget.
Ja mõnikord telliti mind ainult minu rahustamiseks,
või lasti mul arvata, et mind kasutatakse.
Läksin pildistamisele ja istusin seal
päev otsa üheksast kuueni, aga mind ei kasutatud.
See muutis mu veelgi sihikindlamaks.
Et mind iial nii ei koheldaks ja sellesse olukorda ei pandaks.
Hoidke seina, mille vastu Christy saaks toetuda.
- Jah, täiega. Must või valge? - Valge.
Me peame ka Calvin Kleini tegema.
Selle kuubiku või? Võibolla piisab nurgast.
- Jah, või nagu... - Ta naaldub...
Naaldub. Jah, ma tunnen...
Christy, proovime pisut profiili.
Nagu... Jah, ilus. Calvin Kleini vaib.
Väga calvinkleinilik. Klassika.
Ma töötasin 33 aastat Calvin Kleini heaks.
Ma olin ilmselt 17, kui Calvin Kleiniga kohtusin,
ja kohtusin brändiga, osalesin moeetendustel ja mujal.
Need hakkasid mulle silma isegi noore teismelisena,
need reklaamid.
Ma teadsin Calvin Kleini teksasid ja parfüüme.
MEESTELE KEHALE
Obsession oli suur asi.
Ma tahan tekitada elevust,
et kõik mu reklaame märkaksid,
nii trükireklaame kui telereklaame.
Kire kuningriiki valitseb Obsession.
Calvin Kleini Obsession.
Oo, mis aroom.
„Mis aroom.“
IN STYLE'I KAASASUTAJA
Kui kuuled sõnu „mis aroom“,
lähevad mõtted konkreetsesse kohta.
Ma mõjutan ühiskonda.
Ma võin suhtumist muuta.
Ma võin inimestes teatud tunde tekitada.
Ta mõistis, kuidas kasutada toonaseid tööriistu.
Teate küll, reklaamplakateid, ajakirju,
et promoda oma imagot väga puhtal,
ent vastuolulisel moel.
Tahate teada, mis on minu ja mu Calvinite vahel?
Midagi pole.
Ta tahtis alati, et kõik oleks ülierootiline ja seksikas,
et kõik magaksid kõigiga.
Ja siis tuli aids.
Ja kõik tahtsid vabalt võtta
ja olukorda maha rahustada.
Siis tegi ta parfüümi nimega Eternity.
Mis rõhutas perekonda.
Ja ta palkas Christy Eternity näoks.
Mul on palju mälestusi esimesest Eternity kampaaniast Martha's Vineyardis.
Fotograaf oli Bruce Weber.
Tekkis tihe side ja oli väga lõbus.
Päike loojub, väga ilus valgus.
Tüdrukute fotosid vaadates on neis iha.
FOTOGRAAF
Iha iseseisvuda ja kellekski saada.
Bruce Weber muutis oma fotoaparaatidega fotograafiat ja moodi.
Ta muutis põhjalikult meigitud tüdrukud
palju loomulikumaks.
Nad olid terved ja särasid.
ENDINE AMEERIKA VOGUE'I LOOMEJUHT
Ma teenisin selle lepinguga ligi miljon dollarit aastas.
Ma mäletan, et kirjutasin miskipärast alla öösel mingis õigusbüroos
koos oma agentidega.
Mul polnud oma juristi.
Ma pidin ainult sada päeva aastas töötama,
mis pole tegelikult suur koormus,
ja muidugi ei tohtinud ma teiste heaks töötada,
isegi teemapildistamisi mitte.
Aga Eternity kampaania muutis mind nähtavaks
ja Calvin Kleini esindamine
jättis mulle sel ajal kõige tipu mulje.
Eternity, Calvin Klein.
Revloni uus jumestus. Cindy...
Modellile
on kosmeetikaleping kuldne pilet.
See pakub järsku kindlat tööd.
Sa ei oota enam:
„Äkki saan selle kampaania, äkki ei saa.“
Palun aplausi kaunile Cindy Crawfordile.
Tere, kuidas läheb? Rõõm näha. Aitäh tulemast.
Ta nimetati äsja Revloni esindusmodelliks.
Mida see tähendab? Tasuta huulepulki?
Jah. Seda ja loodetavasti suuremat vabadust.
Vabadust mida teha?
Kõike, mida tahan.
Asjad läksid ludinal, osalesin õigetes kampaaniates.
Painuta oma juukseid ja näita oma keha.
Ja ühtäkki, 1988. aastal,
kutsuti mind Playboyle poseerima.
Kõik, kes mu lähedal olid, soovitasid Playboyd mitte teha.
Minu modelliagentuuri arust ei sobinud see kokku
nende töödega, mida ma peaksin tegema.
Sellel brändil oli ikka veel kõrvalmaik,
mis mõningaid inimesi hirmutas.
Ma mõistsin Playboy platvormi ja seda, mida see sümboliseeris.
Kahtlemata polnud see sel ajal
Vogue'i modelli tavaline teerada.
Pakkumise tegi fotograaf Herb Ritts.
Herb Rittsiga tegin ma palju koostööd.
Ma peatusin tema majas ja olime väga head sõbrad.
Üks mu väga tähtis tegevus
on midagi välja nuuskida ja diplomaat olla.
FOTOGRAAF
Sa pead kellegagi samal lainel olema,
nende olemust mõistma ja oma tahtmist saama.
Ma ei tea. Miski selle juures tõmbas mind.
Ma nõustusin oma agentide nõuandeid eirates.
Aga ma ütlesin: „Te ei pea mulle palju maksma,
kui saan fotode üle kontrolli.“
Ja ma tahtsin õigust loole pidurit tõmmata, kui see mulle ei meeldi.
Herb ja mina ühendasime selle ühe teise reisiga,
Prantsuse Vogue'ile Hawaiil.
Pildistasime Prantsuse Vogue'ile
ja järgmine foto oli Playboyle.
Polnud peaaegu vahet, mis foto läks Prantsuse Vogue'i
ja mis läks Playboysse.
See oli väga orgaaniline ja...
Mulle need meeldisid.
Minuga ongi sedasi,
et isegi kui teised inimesed on mu valikute vastu ega salli neid,
siis kui need on minu otsused ja minu kontrolli all,
annab see mulle jõudu, isegi kui see on Playboy jaoks.
Ma ei tundnud ennast selle otsuse ohvrina.
SUPERMODELL CINDY CRAWFORD SUPERFOTOGRAAF HERB RITTS
Mul pole alasti olles alasti tunnet.
Kõik sõltub sellest, kellele poseerin.
Mul võib täiesti riietatud tunne olla.
Kõik sõltub kontseptsioonist.
Kui see on maitsekalt tehtud, siis pole alasti tunnet.
Teised võisid arvata: „Ta tunneb ennast nii mugavalt.“
Ei, mitte tingimata.
Aga kuna ma ei mõelnud endale,
Naomile ja enda näitamisele,
tundsin ennast justkui teise tegelaskujuna.
Nii et ma ei tundnud tingimata, et olen...
Tundsin, et olen riides. Usute või ei.
Ma austan ja imetlen inimesi, kes tunnevad ennast mugavalt,
kui alasti on.
Kui ma töötan fotograafiga, keda usaldan,
keda ma austan ja kelle visiooni mõistan,
siis võin ma riskida.
Kui ma pildistajat usaldan
ja tean, mida ta näeb,
ja tean, et minu mugavustunne muudab selle pildi
palju põnevamaks ja huvitavamaks või mis iganes,
siis võin ma nagu sinna minna.
Aga kui usaldust pole ja on selline tunne, et teate,
nagu: „Las käia! Tee seda!
Tee oma värki, mina pildistan.“
Ma ei suuda seda teha,
ma ei suuda lihtsalt nagu teha kõiki oma asju.
Ma vajan aega ja usaldust iga kaamera puhul.
Herbil oli...
Ma ei tundnud ennast kordagi kaamera ees isegi natuke ebamugavalt.
Just nii, jah, täpselt sedasi.
Mulle meeldib selle puhul, et see pole mood.
Muidugi on nad alasti, aga nad olid head sõbrad
ja kui nad ühtäkki kokku panna,
ja kui nad üksteist tunnevad.
Seda fotot vaadates tunnen ma midagi südikat.
See pole üldse seksuaalne.
Nendest tüdrukutest õhkub tõelist hingestatust.
Nende pilku võib tunda. Kõik seisneb nende silmades ja pilgus.
See on Herbi foto, sest me olime alasti, aga mitte seksikad.
Selles oli midagi lihtsat, kui me olime ilma riieteta.
Aga me pildistasime koos Christyga ja ilma temata,
sest Christy ei saanud sel ajal Rolling Stone'i numbris olla.
Minu Calvini leping keelas mul teistega koostööd teha,
nii et kui Herb mind paariks klõpsuks sinna saatis,
sain ma aru, et modelli tahetakse kampaaniatesse
kõige selle pärast, mida te seal näete,
et näha kedagi tegemast huvitavaid ja piiripealsemaid asju.
Ja kui see kõik ära jäi,
siis see justkui polnud enam nii põnev.
Hea küll.
- Need on nii pikad, ema. - Ma tean.
Ma pidin tulema New Yorki su juukseid lõikama?
Maskiga on pisut keeruline su kõrva ümbert lõigata.
CHRISTY EMA
Ma tean. Kui lühikeseks sa lõikad?
Ma rääkisin sõpradele täna hommikul kohvi juues,
et jah, ta lõikab juukseid.
„Ta lõikas isegi Oribe juukseid.“
Sellega sain kuulsaks.
Ma tean. Ta lubas sind.
Juuksur.
Äkki peaksid ise jälle poisipeaga olema.
CHRISTY ÕDE
Ma kaalun seda vahel.
Aga siis mõtlen, et nii kaua kasvavad tagasi.
- Mulle see meeldis. - Ma tõesti kaalun seda vahel.
See oli hea soeng.
Christy, palun vaata siia. Ilus.
Ma sain aru, et...
ma polnud Calvin Kleini lepinguga rahul.
See polnud küll halb leping,
ma ei tundnud, et olen läbi põlenud või väsinud.
Olin valmis tegutsema.
Ma sõlmisin Calviniga uue kokkuleppe
juukseid maha lõigates.
Kui me lõikasime, seda tegi mu sõber Oribe,
siis naersime ja ütlesime: „Nüüd on jama majas.“
Aga tegelikult ma seda ei arvanud.
Ent sellesse ei suhtutud hästi.
Calvin sai väga pahaseks,
sest kui sul on leping, pead ühtemoodi välja nägema.
Kui keskel järsku juuksed ära lõigata...
See oli katastroof.
Uut lepingut tehes...
- Ma tean, see on raske. - Aga ka...
...jäin ma siiski Calviniga,
töötasin Eternityga edasi ja isegi avasin ta etenduse
järgmisel hooajal oma uue soenguga.
See tegi sellistele lepingutele lõpu,
sest need polnud lihtsalt loogilised.
ÜLDMODELLILEPING
Agentuuridel on kogu võim,
aga nad käituvad nii, nagu võimu poleks.
Nemad peaksid sinu heaks töötama.
Aga vaatame tõele näkku, küsimus pole iseloomus
ja keemias või selles, et oleme üks pere.
See on kõigi jaoks suur äri
ja ma pole hiljem ühegi teise agentuuriga lepingut sõlminud.
STIIL ELSA KLENSCHIGA
See on „Stiil“ ja mina olen Elsa Klensch
uudistega moe-, ilu- ja sisekujundusmaailmast.
80ndate lõpus leidis aset uue meedia plahvatus.
Järsku tekkis kaabeltelevisioon,
mis vajas rohkem sisu.
Alustame looga, mis on olnud kuum kevadisest moeetendusest saadik.
Moe vastu tekkis uut huvi.
MOELOOJA
Elsa Klensch tegi esimese stiilisaate
tõelise moemaailma inimesena.
Calvin Klein katsetas siluettidega.
Need on liibuvad ja väga kehateadlikud rõivad.
Ja see hakkas kõike muutma.
Kõik mõtlevad modellide kuvandile.
Aga sa pead nutikas olema, kui...
Mis kuvand siis modellidel on? Tahaksin teada.
Kas nagu see, et meie IQ on ühekohaline number või nii?
- Mina seda ei väida. - Ei, aga...
Enne kaabel-TV-d oli suur osa Ameerikast kultuurinäljas.
ENDINE MTV JUHT
Teatud mõttes kajastas kaabel-TV
New Yorgi energilist kultuuri
ja paiskas selle satellliitidega
üle terve riigi.
Kui me 80ndate alguses MTV asutasime,
ei mänginud me ainult hitte,
vaid tutvustasime inimestele igasuguseid uusi asju
popkultuuris.
Me otsustasime teha rohkem saateid tärkavast
tänavamoest.
Proovisime uut saatejuhti.
MTV esindajat moemaailmas.
Mood oli ikka peamiselt naistele,
aga järsku oli Playboy peamiselt meestele,
midagi väga erinevat.
Ma kahekordistasin seda tehes oma publikut.
Ja need kaks asja koos viisid MTV-ni.
Nad tahtsid modelli või kedagi moemaailmast,
aga samas kedagi, kellel oli meessoost fänne.
Seda ideed arutasime me 30 sekundit. „Teeme ära.
Kas kohe järgmisel nädalal?“
See on „House of Style“, mina olen Cindy Crawford.
See on minu esimene suurem lugu MTV-le. Olen üksinda.
Ma polnud teleajakirjandust harjutanud.
Ma näitan, mida teha. Kõnnid poodiumil, võtad jaki ära.
See ühendas muusika ja moe
ja popkultuuri.
Ja segas kõik selle omavahel kokku.
Meil oli suva, mis välja tuleb.
Tere, mina olen Cindy Crawford.
„House of Style“ tervitab teid sedapuhku Pariisist.
Ta mõtles saated ise välja,
kutsus sinna sõpru ja tuttavaid,
keda ta moeäris tundis.
Meile ei meeldi riideid kanda. Ei, nali.
Naomi, ole korralik.
Ta hakkas moeloojaid kutsuma.
See on pisut pikem.
Me rõhutame ka tisse.
Ma olen vana modell, mul on veel tissid.
See andis mulle võimaluse rääkida
ja ma sain pisut rohkem iseennast
avalikku isikusse lisada.
See näitab su väikest ilumärki.
See andis mulle rohkem võimu.
See oli „House of Style“ sedapuhku.
Mina olen Cindy Crawford ja varsti näeme jälle.
Nägemist.
Briti Vogue tellis Peter Lindberghilt kaane, mis väljendaks seda,
mida tähendab ilu 90ndatel.
Ja Peter ütles, et ei saa seda ainult ühe naisega teha.
Ta võttis ühendust minu, Cindy, Naomi, Linda ja Tatjanaga.
Me töötasime sel ajal palju erineval viisil koos.
Me tulime kõik teksadega ja ma mäletan, et olime Tribecas.
Peter läks pildistades alati ülimalt äksi täis
ja ütles ise ka, et on nii elevil.
Ja mina olin just oma Calvini lepingust vabanenud.
Me olime seal kõik koos
ja see oli nii lõbus.
Mood polnud põhiline.
Asi polnud soengus ega meigis.
Küsimus oli naistes.
1990NDAD
MIS EDASI? KOLLEKTSIOONID
UUT AASTAKÜMMET VORMIVAD FOTOD
VOGUE'I AUHINNAD
ROKINÄDAL
Jätkub „Rokinädal“.
George Michael andis välja uue video „Freedom '90“.
See on teine lugu tema albumilt „Listen Without Prejudice Volume One“.
Michael keeldus jälle selles videos osalemast
ja lasi tervel pundil Elite'i ja Fordi agentuuri modellidel
enda asemel huuli maigutada.
Ma otsutasin paari aasta eest
oma karjäärile ja elule uue kursi anda
ning videotes mitte osaleda.
Ma ei anna intervjuusid. Ma ei esine meedias.
Põhimõtteliselt lasen muusikal enda eest rääkida.
Meile helistati, et George Michael tahab filmida meid...
tahab meid oma videosse.
George tahtis just neid naisi. Meid kõiki.
Me vestlesime.
„Kas sina teed seda?“
Algul polnud ma üldse huvitatud,
sest see polnud mood.
Ja mingil hetkel me otsustasime kõik koos.
Ma ütlesin, et teen seda.
- Mina teen seda! - Ütlesin, et teen seda.
Kes George'ile ütleb?
Ma olin põhimõtteliselt LA-s ööklubis.
Tegelikult Roxburys, Sunsetil.
Ja George oli seal. Ta astus ligi ja küsis:
„Mida te siis tahate?“
Ma ütlesin: „Nii palju raha ja edasi-tagasi Concorde'i piletid!“
Ta küsis: „Ja ongi kõik?“ Ütlesin, et jah.
Kui George oma ideed tutvustas,
küsis ta, mida ma arvan sellest, te teha terve video
imeliste naistega, kes maigutavad huuli.
Et tema ei peaks.
Ja mina ütlesin:
MUUSIKAVIDEO REŽISSÖÖR
„Löö mind või pikali,
see on ju hea idee.“
Kui võttepaika jõudsin
ja mul paluti huuli maigutada,
ei teadnud ma sõnu.
Ma pidin need väga kiiresti treileris pähe tuupima,
kui mulle soengut ja meiki tehti.
Ma mäletan, et oli jube pime
ja keegi selgitas mulle, et olen vannis.
Ma küsisin: „Tõesti?“
Minu arust oli kõigil parem roll kui minul.
Tüdrukud oskasid nägusid sättida.
Nad leidsid õige valguse.
Ja kui me neile rolli andsime,
lisasid nad sinna midagi.
Tõmbasid vaataja kaasa.
Esimene stseen, mille filmisin,
oli see, kus mu silmad paistavad läbi pilu.
Algul näeb suud, siis silmi, suud, silmi.
Vaatasin alla, sest sõnad polnud veel peas.
Ma pole hea pähetuupija.
Meil polnud aimugi, mis mõju
sellel videol on.
Meil polnud aega seda teada, sest ausalt öeldes
tormasime ühest riigist teise.
MILANO
„Freedom“ oli just välja tulnud.
Ma küsisin Giannilt:
„Miks sa tüdrukuid ei kutsu?“
MOELOOJA
„Ilusad tüdrukud poodiumile?“
Me jõudsime kohale, nägime rõivaid, tegime proovi.
Ja siis kõlas laul.
Ja siis sain ma asja mõttest aru.
Te ei kujuta seda elevust ette,
seda energiat, pöörasust,
kui Gianni Versace
kõik supermodellid kokku kutsus.
Tema tabas seda hetke.
Igaüks neist oli tugeva iseloomuga
ega kartnud seda näidata.
Kui mood ja nende iseloomud kokku panna, tekkis maagia.
See oli eriline hetk.
See oli Gianni Versace hetk.
Ta tahtis näidata seksikaid naisi,
kes on ka tugevad naised.
See uskumatu laul, see uskumatu moelooja,
see hetk, kui naised kaasa laulsid.
Siis kõik haakus omavahel.
Me tundsime seda hetke.
Me teadsime, et see hetk saab ikooniliseks.
Oli tunne, et jah, see ongi supermodell.
Ma ei arvanud, et see
paiskab meid uuele tasemele.
Nad polnud nagu teised inimesed. Nad polnud lihtsalt ilusad.
Nad tõusid esile, hakkasid muutuma ikooniliseks
ja meeldejäävaks.
Ja tähtsaks.
Kõik teadsid neid nimesid.
Ja minu arust kinnistas see supermodellid.
Me nägime vägevad välja
ja hakkasime seda siis ise uskuma.
TATJANA PATITZI MÄLESTUSEKS
Tõlkinud Janno Buschmann