Tervetuloa New Yorkiin.
Muistan, kun saavuin New Yorkiin.
Kun lentokentältä astui ulos ja näki maiseman,
sitä ajatteli: "Vau, mikä energia!"
Se oli enemmän kuin mitä osasin kuvitella.
New York oli eloisa.
Ihmiset lauloivat kadunkulmilla.
Tanssijana ensimmäinen asia, minkä halusin tehdä,
oli mennä Alvin Aileyn tanssikouluun.
New York oli vilkas ja sen energia oli uskomaton.
New York oli taianomainen.
Siinä oli hieman sitä karkeutta, josta se on tunnettu.
Paljon graffiteja, varsinkin keskustassa.
Lähdetään Limelightiin.
Kaikki laittautuivat ulos lähtiessään,
kuten pitäisikin!
Meidän piti illastaa yhdessä...
Kävimme Times Squarella ennen kuin se muuttui.
Emme käyneet tirkistelyesityksissä,
mutta sanonpahan vain, että New York oli silloin erilainen.
Hieman rähjäinen. Siellä oli hauskaa.
Aikani New Yorkin muotimaailmassa
oli mielestäni kulta-aikaa, mutta...
jos se ei ollut, älkää pilatko illuusiotani.
Miten pärjään?
Loistavasti!
Kiitos!
Saavuttuani New Yorkiin
olin 20-vuotias.
Olin käynyt Chicagossa. Tiesin, miltä kaupungit tuntuvat,
mutta New York on omaa laatuaan.
Muistan yrittäneeni mennä metroon, mutta minua hermostutti.
Yritin saada takseja.
Joskus ne pysähtyivät, joskus eivät.
En ymmärtänyt sitä, kunnes eräänä päivänä tajusin,
että valon pitää olla päällä.
Seisoin kadulla monesti käsi ojossa,
ja taksit vain ajoivat ohitseni.
Sitten Christy ojensi kätensä. Taksi pysähtyi.
Kuski sanoi: "En halua ajaa Brooklyniin."
Ajattelin: "Miksi hän sanoo noin?"
En ymmärtänyt sitä, kunnes Christy joutui seisomaan edessäni,
jotta pääsin taksilla töihin.
Kaikki oli uutta.
Se oli jännittävää ja haastavaa.
Seiso tässä... Piristit päivääni.
Hyvä ystäväni oli meikkaaja,
ja sain yöpyä hänen sohvallaan.
Kolmen kuukauden jälkeen
hän sanoi: "Tarvitset oman asunnon."
Muutin ensimmäiseen kotiini
ennen kuin täytin 18 vuotta.
Se oli suuri kattohuoneisto,
mutta ilman huonekaluja tai ruokaa jääkaapissa.
Tein jatkuvasti töitä. Mallitoimisto vei suurimman osan palkastani.
Sitten oli vuokra ja kaikki muutkin laskut.
Christy ja minä asuimme yhdessä.
Me pelleilimme ja pidimme hauskaa.
Tulin toimeen kaikkien kanssa.
He ovat siskojani.
Kun aloitin työt New Yorkissa,
kyse oli tosiaan sellaisesta
"tämä on pelkkä työ" -kulttuurista.
Tunsin olevani Working Girl -elokuvassa.
Minun oli luotava oma polkuni.
Äiti ja isä eivät auttaneet rahallisesti.
Jos en olisi saanut maksettua vuokraa,
olisin joutunut palaamaan kotiin.
Turvaverkkoa ei ollut,
minkä vuoksi panostin täysillä.
Francesco Scavullo sai minulle työn Cosmopolitanista.
Hän piti minusta, koska muistutin Giaa.
Gia oli monien valokuvaajien suosikki.
Mallitoimistoni sanoi: "Meillä on uusi Gia."
Tytöt paiskivat töitä,
jatkuvasti.
He vaikuttivat siltä,
että he halusivat enemmän kuin oli saatavilla,
mutta he halusivat...
ENTINEN MALLIMANAGERI
...kehittyä jatkuvasti.
He etsivät uutta,
he olivat uteliaita ja asiantuntevia,
sekä motivoituneita.
- Tänäänkö se näytetään? - Joo.
- Kiva. - Jos valvot klo 00:30 asti.
- Voi ei. - Voi ei.
Minulla on töitä aamulla. En valvo myöhään.
Työskennellessäni Voguelle,
sanoin toimittajille:
"Voinko työskennellä Steven Meiselin kanssa?"
Muistan Polly Mellenin sanoneen:
"Et ole hänen tyyppiään."
Ajattelin: "Miten niin muka?"
Steven on yksi aikamme parhaista valokuvaajista,
koska hän katsoi mallia...
PÄÄTOIMITTAJA
...ja näki mallin potentiaalin.
Kun aloimme hengailla,
Steven ja minä menimme ulos
ja otimme kuvia Polaroid-kameralla.
SUUNNITTELIJA
Oli selvää, että Stevenillä oli silmää.
Hän näki jonkun
ja sai heidät poseeraamaan haluamallaan tavalla.
Hänellä oli visio.
Steven aloitti valokuvaamisen
aivan 80-luvun alussa.
VALOKUVAUS: STEVEN MEISEL
STYLISTI
Hänellä oli studio 23rd Streetillä.
Kutsuimme sitä "Klinikaksi",
koska Steven opetti tyttöjä poseeraamaan.
Tytöt muuttuivat kauttaaltaan,
ja hyvistä yksilöistä tuli tähtiä.
He ottivat tilaisuudesta kaiken irti.
He halusivat oppia.
Siellä oli peili, josta mallit katsoivat itseään.
Sen avulla...
TAIDEOHJAAJA
...tytöt puskivat itsensä äärirajoilleen,
koska he näkivät, olivatko he oikeissa asennoissa.
Muistan,
kun minut kutsuttiin työskentelemään Meiselin kanssa ensimmäistä kertaa.
Toivoin Stevenin pitävän minusta.
Hän sanoi: "Osaatko kävellä suurin askelin?"
Sanoin: "Joo."
Hän sanoi: "Osaatko kävellä suorassa?"
Sanoin: "Joo."
Tein sen lukuisia kertoja.
Ystävyytemme alkoi siitä.
Kaikki saivat olla osa prosessia.
Se oli kuin kouluni.
Hän oli käytännönläheinen.
Hän laittoi hiuksia
ja auttoi meikkaamisessa.
Se oli kuin oma tehtaamme.
Jos saavuimme ilman suunnitelmaa,
saimme kaikki
työskennellä yhdessä ja suunnitella
päivän ilmeen.
Se oli jatkuvaa kokoamisen ja tuhoamisen toistoa.
Hän loi intiimin ja turvallisen työilmapiirin.
Hän todella huolehti minusta.
Hän välitti siitä, oliko oloni mukava,
ja huomasi, jos ei ollut, vaikka en sanonut mitään.
Siteemme oli erityinen, kuin perheside.
Olin 16-vuotias aloittaessani työt Voguelle Meiselin kanssa.
Hän saapui jalat yhtä pitkinä kuin nyt.
Kolmemetrisenä.
STYLISTI
Steven kutsui häntä Bambiksi, koska hän oli Bambi.
Hän oli ujo. Hän oli kuin...
Ei hän ole sellainen, mutta sama se.
Hän oli tanssija, joten hän käytti jalkojaan.
Yritän miettiä.
Tanssikuvat olivat ensimmäisiä. En tiedä, ovatko ne täällä.
Steven Meiselin kanssa työskentely on kuin opiskelua.
Hän muovaa malleja niin hienovaraisesti,
että sitä ajattelee: "Miten hän sai tuon minusta irti?"
"En uskonut pystyväni tuohon."
Olin onnekas tavatessani tämän upean miehen,
joka on yhä perhettäni. Rakastan häntä kovasti.
Ymmärsin, että uuden perheen voi valita.
En tuntenut isääni,
ja äitini synnytti minut 17-vuotiaana.
Isä taisi olla saman ikäinen.
Hylkäämisen tunne...
Äiti ei olisi voinut tehdä sille mitään.
Uskon sen olleen osa motivaatiotani.
Sen, ettei minulla ollut isää.
Mutta sitten sain siunauksen.
16-vuotiaana työskentelin Pariisissa ja olin omillani.
Mutta eräänä päivänä käsilaukkuni varastettiin,
ja kaikki rahani vietiin.
Siis matkashekkini. Äiti antoi minulle matkashekkejä.
Menin illalliselle erään mallin kanssa, joka sääli minua,
ja siten tapasin Azzedine Alaïan.
Azzedine Alaïa oli salaperäinen suunnittelija.
MUOTITOIMITTAJA
Azzedine piti naismuodolla leikittelemisestä.
Feminiinisyys on konsepti.
SUUNNITTELIJA
En tiedä. En osaa määritellä sitä.
Hänen vaatteensa olivat keimailevia, seksikkäitä ja vietteleviä.
Jotkin vaatekappaleet tuntuivat arkkitehtonisilta.
Mutta kuitenkin mukavilta. Ne liikkuivat kehon kanssa.
Hän oli kultainen mies.
Eikä hän puhunut englantia. Minä en puhu ranskaa.
Mutta välillämme oli jotain.
Hän antoi minulle asun,
ja pyysi minua laittamaan sen päälleni
nähdäkseen, miltä se näytti.
Laitoin sen päälleni,
ja hän piti sen tyylistä.
Hän kysyi missä yövyin. Vastasin, että Hotelli Lenoxissa.
Hän kysyi: "Missä äitisi on?"
Sanoin: "Lontoossa."
Äitini puhuu ranskaa.
Hän sanoi: "Soita hänelle."
Soitin, ja he juttelivat.
Hän sanoi äidilleni pitävänsä huolta minusta
ja että voisin asua hänen luonaan
ja että se olisi turvallinen paikka.
Äiti ei tiennyt kenelle hän oikein puhui.
Hän ei tuntenut miestä, mutta luotti häneen.
Päivän tai parin kuluttua
muutin Rue du Parc-Royal -kadulle.
AZZEDINE ALAÏA -SÄÄTIÖ, PARIISI
Aivan ihana mekko.
- Olen käyttänyt tätä. - Niinkö?
- Mikä taideteos. - Niinpä.
Isi oli nero.
Niin oli.
Siinä.
Luulin hänen elävän ikuisesti.
En kuvitellut...
En edes ajatellut, että hän saattaisi lähteä.
Naomista tuli Alaïan muusa,
kuin perheenjäsen.
Hän näytti minulle lukuisia uusia asioita.
Tapasin monia mahtavia ihmisiä.
Opin taiteesta, arkkitehtuurista ja suunnittelusta.
Mikä tärkeintä, sain nähdä miten hän työskenteli. Sain olla osa sitä.
Hän kohteli minua kuin tytärtään.
Hän laittoi minulle aamiaista ja illallista.
Kyllä me riitelimmekin.
Livahdin ulos ikkunasta ja lähdin yöklubille.
Hänelle kerrottiin siitä.
Hän tuli hakemaan minut.
Ennen kotiin menoa hän sanoi: "Asusi on väärin."
Sitten hän korjasi sen.
"Olisit laittanut vyön näin..."
Tiedättehän...
Hänen putiikkinsa oli vaatekaappini.
Kuinka monella 16-vuotiaalla tytöllä
on Alaïan kauppa vaatekaappinaan?
Hänen menehtymisensä
oli suuri järkytys.
Elämäni olisi ollut erilaista ilman häntä.
Hän suojeli minua tällä alalla.
Hän oli mentorini.
Kerran...
eräs taideohjaaja päätti sanoa, että rintani olivat täydelliset.
Hän päätti koskea niihin.
Soitin isille heti.
Soitin isille heti, ja isi soitti hänelle
ja torui häntä.
Hän ei tullut lähelleni enää koskaan.
Oli hyvä, että avasin suuni ja kerroin asiasta,
koska uskoin sen suojelevan minua
sekä ympärilläni olevia henkilöitä.
Hei kaikille.
- Hei. - Hei.
Viisikymmppisenä Jean-Luc Brunel
antoi luvan kuvaamiseen roolitilaisuudessa Floridassa.
Se on hänen lempiharrastuksensa,
"mallien jahtaaminen,"
kuten alalla sanotaan.
Courtney Powell saapui Pariisin Karin Models -mallitoimistoon.
"Hän halusi lähettää minut uima-asukampanjan kuvauksiin.
Mittasuhteitteni piti olla täydelliset,
oli omattava tietynlainen ulkonäkö,
ja hän halusi minun nostavan paitaani.
Hän alkoi kosketella minua."
Courtney sanoi vastustaneensa häntä monia kertoja.
"Siitä hetkestä lähtien, kun torjuin Jean-Luc Brunelin,
en saanut enää töitä."
Tapasin Brunelin,
pahamaineisen ranskalaisen edustajan,
joka johti Karinin toimistoa Pariisissa siihen aikaan.
Fordit ja Karinit olivat kuin kumppaneita.
Menin Pariisiin,
ja Fordit järjestivät yöpymiseni Jean-Lucin asunnossa.
Useimmat meistä olivat nuoria.
Meidät asetettiin ympäristöön, joka oli
täysin uusi.
Vanhempi mies hallitsi meitä,
ja hän ohjasi uriamme.
Luotimme häneen.
Sama vanha tarina.
Mitään ei tapahtunut. Usein hän ei edes ollut siellä.
Minua vihastutti muistella asiaa ja ajatella, että selviytymis...
En voi uskoa, että olen kunnossa.
Saatuaan häädön mallitoimistosta vuonna 1999
Epsteinin kumppani tuomittiin alaikäisten raiskauksesta
Mikään tai kukaan ei yllätä minua.
Edes tutuista ei tiedä,
mitä he saattavat tehdä.
Elite Europen johtaja,
joka koordinoi Eliten toimistoa tällä mantereella...
MALLIAGENTTI
...Gérald Marie.
Nain edustajani.
Gérald Marien.
Hän oli mielestäni todella hurmaava.
Pidin hänen jämäkkyydestään.
Eliten tytöt ovat hyviä.
Jos Eliten tyttö ei tienaa 200-250 tuhatta dollaria vuodessa,
luovumme hänestä.
Linda oli vasta 22-vuotias.
En nähnyt häntä New Yorkissa.
Tavatessani Lindan hän oli jo kihloissa tämän kanssa.
Hän painosti minua
työskentelemään paljon.
Hän vaikutti hyvältä mieheltä.
Hän sanoi olevansa saksalaisen valokuvaajan assistentti.
Mielestäni hän oli töykeä.
Mutta jotain tapahtui!
Seuraavalla kerralla tajusin, ettei hän ollut.
Ja sitten rakastuin.
On hyvä olla saksalainen valokuva-assistentti.
Haluan elää onnellisena loppuun asti. Siinä se.
Asuin Pariisissa noin kolme vuotta...
...ja etenin urallani hitaasti...
...ennen kuin minusta tuntui,
että todella menestyin.
Pystyin säästämään rahaa.
Aloin työskennellä huippuvalokuvaajien kanssa.
Halusin kuitenkin olla Voguen kannessa.
Minkä tahansa Voguen.
Lähdin matkalle Peter Lindberghin kanssa.
Peter näki androgyynisen puoleni,
ja hän halusi minun leikkaavan hiukseni.
Hän selitti: "Olemme saaneet pitkistä hiuksistasi kaiken irti.
Sinun on tehtävä tämä edetäksesi."
Kysyin äitini mielipidettä.
Hän sanoi: "Mutta miksi? Olisit ainoa lyhythiuksinen tyttö."
Vastasin: "Se ei ole huono asia."
Hän saapui ja sanoi: "Olen valmis.
Haluan leikata hiukseni."
Sitten hänen kampaajansa Julien
veti hänen hiuksensa taakse ja sanoi: "Ovatko kaikki kunnossa?"
Hän sanoi: "Ei, ei" ja alkoi itkeä.
Kampaaja otti sakset ja...
Hiukset katosivat sujauksessa.
Sen jälkeen menin Milanoon
työskentelemään muotinäytöksissä.
Minut oli varattu 20 näytökseen.
Sovittaessani vaatteita,
kun he näkivät minut,
he peruivat osallistumiseni.
Tein vain neljä näytöstä.
Valmista.
Seuraavana päivänä
näytösten sijaan...
ENTINEN TOIMITTAJA
...Franca Sozzani lähetti minut Stevenin luo,
joka kuvasi minua.
Kahden viikon jälkeen...
...olin Italian Voguessa.
Sitten olin kaikissa Vogueissa.
Olin Britannian Voguessa,
Ranskan Voguessa, Espanjan Voguessa
ja Amerikan Voguessa.
Silloin minusta tuntui, että olin menestynyt.
Kolmen vuoden jälkeen.
Se taisi olla se hetki, kun sain lisää itseluottamusta,
ja jatkoin eteenpäin.
Lapsena sitä ei halua mitään, mikä erottaa joukosta.
Joten kauneusmerkki,
joka on sana, jolla yritin kutsua sitä...
En pitänyt siitä, ja siskoni kiusoittelivat,
että kauneusmerkki on oikealla
ja ruma merkki vasemmalla.
Aloittaessani mallintyöt
se oli aina keskustelunaihe.
"Peittäisimmekö sen meikillä?
Emme voi, koska se ei ole tasainen."
Se muokattiin pois ensimmäisessä Voguen kansikuvassani.
Mielipiteet olivat yhä jakautuneita.
Richard Avedon.
Teimme yhteistyötä ensi kertaa Amerikan Voguen kansikuvassa.
Kuvaan muotokuvia sekä naisia.
Vaatteet ovat elementtejä, joita käytän suunnittelussa,
kuten naisia asennon ilmaisussa.
Tavalla ilmaista...
VALOKUVAAJA
...tiettyjä asioita.
Avedon on valokuvauksen legenda...
VALOKUVAUSPÄÄLLIKKÖ
...taidehistorian legenda,
sekä valokuvaushistorian legenda.
Richard Avedonin työt
resonoivat aina. Hän on mestari.
PERUSTAJA
Se kuva on yksi maailman kuuluisimmista kuvista.
Avedonin kuvan on nähnyt, vaikka sitä ei tunnistaisi.
Avedonin seurassa on erilainen energia.
Hän ei vain...
"Okei," ja...
Hän taisi pitää siitä, että olin hyvä oppilas.
Kiinnitin huomiota.
Hän opetti minua loistamaan.
Omaamaan sen kipinän.
Sen kuvauksen jälkeen pääsin kahteen kansikuvaan.
Elokuussa ja lokakuussa vuonna 1986.
Amerikan Vogue ei poistanut luomeani.
Sen jälkeen siitä ei enää puhuttu.
Vogue oli tavallaan hyväksynyt sen.
Jos se kelpaa Voguelle, se kelpaa kaikille.
PARIISI
Puhutaan tämän lehden rakenteesta.
Milloin sen pitää olla valmis painettavaksi?
Entä deadline?
- Helmikuun lopussa. - Mahtavaa.
Laitetaan Kehinde Wiley,
koska hän kuvaa minua kansalliselle muotokuvamuseolle.
TOIMITTAJAKOKOUS
Tämä on ihana kuva.
Se on ihana, koska näemme Christyn ja Katen.
Bridget Hall.
Luoja, siinä ovat kaikki.
En halua tätä. Ei.
Meillä ei ole malleja täällä.
Meillä on isosisko Iman.
Iman ja Katoucha, sanoisin.
Kyllä!
Ja Farida.
Arvostan Beverly Johnsonin, Imanin,
Naomi Simsin, Donyale Lunan,
Gail O'Neallin ja Karen Alexanderin töitä.
Arvostan minua edeltäviä tyttöjä.
Mutta halusin enemmän,
halusin mennä pidemmälle, halusin venyttää rajoja.
Halusin samaa, mitä valkoiset mallit saivat.
Siispä vuonna 1987
pyysin päästä ensimmäiseen Voguen kansikuvaani.
He eivät tienneet, mitä sanoa.
Minusta tuntui kiusalliselta ja pieneltä,
siltä, ettei olisi pitänyt avata suutani.
En saisi myöntävää vastausta.
Rajoituksia riitti mustille malleille.
Hänen oli taisteltava
systeemiä vastaan, joka vaati valkoihoisuutta
catwalkilla tai muotilehdissä menestymiseen.
Työskentelin silloin Saint Laurentille.
Kerroin heille.
Saint Laurent tuki
mustien mallien arvokkuutta.
MALLI / EX-AGENTTI
En tiennyt millainen valta Saint Laurentilla oli.
Bravo!
En tiennyt, että Yves sanoisi jotain.
Se on yksi parhaista kokoelmistani.
MUOTISUUNNITTELIJA
Se oli hyvin vaikeaa,
ja kun on se on vaikeaa, siitä tulee parempi.
Seuraavaksi olin New Yorkissa
Patrick Demarchelierin kanssa.
Ennen sen julkaisua en tiennyt,
että olisin Ranskan Voguen ensimmäinen musta kansimalli.
En kokenut sitä esteen murtamisena.
Ajattelin vain:
"En voi pysähtyä nyt.
Tämä ei voi olla ainoa saavutukseni."
Sitten ensimmäinen Amerikan Voguen kansikuva.
En tiennyt, että se julkaistaisiin syyskuussa.
Olen yhä...
Opin Amerikan lehdistä sen,
että helmikuu on mustien kuukausi,
ja että helmikuussa lehtien kansissa
oli musta henkilö.
Sen tiesin. Sen ymmärsin.
En tajunnut, että paras myynti oli maalis- ja syyskuussa...
Juoksentelin vain keikasta toiseen
ja elin elämääni.
Kun oli päässyt Amerikan Voguen kanteen,
se oli siinä. Sitten tuli catwalk,
joka oli uutta.
Siihen aikaan oli joko lehtimalli
tai catwalk-malli.
Muotinäytökset olivat kuin salasuhteita,
joissa olivat läsnä vain muotijohtajat...
SUUNNITTELIJA
...asiakkaat sekä muotilehdistö. Siinä se.
Muutos tapahtui,
kun lehtitytöt alkoivat kävellä catwalkilla.
Kun kaikki tytöt kävelivät,
näytökset muuttuivat.
MUOTITOIMITTAJA
Nyt kun lehtityttöjä
nähdään näytöksissä,
se on kuin näkisi elokuvatähden.
Se oli jännittävää!
Tytöt olivat jännittäviä catwalkilla.
He eivät kävelleet kankeasti.
Mallit kävelivät määrätietoisesti.
MUOTIJOURNALISTI
He näyttivät luonteensa. Se oli asian ydin.
Yleensä katsoin suoraan eteenpäin.
Ajattelin suorassa kävelyä ja pidin hyvän ilmeen.
Katselin tuntemiani ihmisiä, ja tein tätä...
Muistan, että yhdessä Versacen muotinäytöksessä
kolme valokuvaaja tuli backstagelle ja he kysyivät: "Voimmeko jutella?"
Luulin olevani pulassa.
He näyttivät kuvia minusta,
joissa kaikissa katseeni suuntasi alas.
Katsoin eturivissä istuvia kollegoitani ja ystäviäni.
He sanoivat: "Voisitko katsoa meihin päin,
kun olet päässyt päätyyn?"
Sanoin: "Anteeksi, totta kai."
Katsoessani ylös
ajattelin: "Vau!"
Valokuvaajien määrä oli uskomaton.
Backstagen tunnelma oli kiivas.
Me pidimme siitä.
Pidimme hektisyydestä ja adrenaliinista.
Tytöt valmiina tällä puolella.
Ajattelemme: "Vain minä en kuulu joukkoon."
Teeskentelen, että: "Voi kyllä, otan viiniä,"
tai: "Minähän rakastan Hermèstä."
En edes tiennyt, mikä Hermès oli.
Joukkoon oppi sulautumaan nopeasti.
Cindy otti sen enemmän tosissaan,
mutta tiesimme, miten hänet sai pitämään hauskaa.
Tequilalla.
Näiden naisten paras puoli oli se,
etteivät he kävelleet
teennäisellä tavalla. He pitivät hauskaa.
Naomi oli omaa luokkaansa.
Hänen kävelynsä viesti: "Pois edestäni,
koska minä hallitsen määränpäätäni."
Muistan, että äitini,
joka on heteroin viisikymppinen...
Siihen aikaan hän oli kai kuusikymppinen.
Show'n jälkeen hän sanoi:
"Kultaseni, jopa minä naisin Naomi Campbellia."
Kulta-aika.
Muistakaa, että kulta-aika
ei ollut täydellistä.
Koska...
Koska Naomi ei saanut keikkaa joka kerta.
En ymmärtänyt.
Naomi oli mielestäni kauniimpi,
ja hänellä oli seksikkäämpi vartalo kuin minulla.
Ja parempi kävely.
Ajattelin: "Miksei hän saa keikkoja?"
Naomin noustessa huipulle
suunnelijat ottivat yhden mustan tytön per kausi.
"Mustat tytöt kävelivät vain kesällä.
Mustat tytöt saavat vain värikkäitä vaatteita."
Sanoin: "Jos ette ota häntä, ette saa minuakaan."
Linda ja Christy laittoivat itsensä likoon.
He seisoivat vierelläni ja tukivat minua.
Heidän avullaan pystyin jatkamaan.
Kävelin suurissa näytöksissä kauniit mekot päälläni,
mutta kun tuli mainonnan aika,
minua ei otettu mukaan.
Se sattui kovasti silloin.
Ja joskus sain keikan vain sen takia, että leppyisin,
tai että luulisin heidän haluavan minut.
Sitten saavuin paikalle ja istuin siellä
yhdeksästä kuuteen tekemättä mitään.
Olin määrätietoisempi kuin koskaan.
En halunnut kokea sellaista kohtelua enää koskaan.
Nostetaan seinä, jota vasten Christy nojaa.
- Joo. Musta vai valkoinen? - Valkoinen.
Voimme tehdä Calvin Kleinin.
Kuutiollako? Se voisi olla kulmassa.
- Joo... - Hän voi...
Nojata. Mielestäni...
Christy, kuvataan sivuprofiilisi.
Joo, kaunista. Calvin Klein -tunnelmaa.
Calvin Klein -tyylistä.
Työskentelin Calvin Kleinille 33 vuotta.
Olin noin 17-vuotias, kun tapasin Calvin Kleinin
ja brändin ensi kertaa, ja kävelin näytöksissä.
Jopa nuorena teininä mainokset
erottautuivat joukosta.
Tiesin Calvin Kleinin farkut ja hajuvedet.
Obsession oli iso juttu.
Haluamme jännitystä,
haluamme että mainoksemme huomataan
lehdissä sekä televisiossa.
Intohimon valtakunnan hallitsija on pakkomielle.
Calvin Kleinin Obsession.
Mikä tuoksu.
"Mikä tuoksu."
PERUSTAJA, IN STYLE
Nyt kun kuulee: "Mikä tuoksu,"
mieleen tulee tietty asia.
Minulla on vaikutusvaltaa yhteiskunnassa.
Voin muuttaa asenteita.
Voin saada ihmiset tuntemaan tietyllä tavalla.
Hän osasi käyttää sen ajan työkaluja
kuten mainostauluja ja lehtiä
luodakseen selkeän imagon
kiistanalaisella tavalla.
Mitä on minun ja Calvinieni välissä?
Ei mitään.
Hän halusi kaiken olevan eroottista ja seksikästä.
Kaikki naivat kaikkia.
Sitten tuli AIDS.
Haluttiin rennompaa ilmettä,
ja että kaikki rauhoittuisivat.
Hän loi hajuveden nimeltä "Eternity".
Sen teema oli perhe.
Hän valitsi Christyn Eternityn kasvoiksi.
Minulla on monia muistoja kampanjasta Martha's Vineyard -saarella.
Bruce Weber oli kuvaajana.
Siteemme syveni. Se oli hauskaa.
Aurinko laskee. Valo on kaunis.
Katso tyttöjen kuvia. Heissä on halua.
VALOKUVAAJA
Halu seistä suorana ja tehdä vaikutus.
Bruce Weber
muutti valokuvausta ja muotia kameroidensa kautta.
Hän muutti voimakkaasti meikatut tytöt
luonnollisemmiksi tytöiksi,
jotka olivat terveitä ja hehkuivat.
EX-TAIDEOHJAAJA
Tienasin sopimuksella noin miljoona dollaria vuodessa.
Muistan allekirjoittaneeni sen yöllä jossain lakitoimistossa
edustajieni kanssa.
Minulla ei ollut omaa asianajajaa.
Minun täytyi työskennellä vain sata päivää vuodessa,
joka ei ole paljon.
En voinut työskennellä muille,
enkä voinut... En edes artikkeleita.
Mutta Eternityn kampanjalla oli tietynlainen näkyvyys,
joten Calvin Kleinin edustaminen
tuntui sen ajan huipulta.
Eternity. Calvin Klein.
Revlonin uusi ihomeikki.
Mallin elämässä
kosmetiikkasopimus on kuin kultainen lippu.
Se turvaa työt yhtäkkiä.
Enää ei mieti,
saako kampanjan vai ei.
Tässä on Cindy Crawford.
Hei, miten voit? Mukava nähdä. Kiitos, kun tulit.
Hänet nimettiin juuri Revlonin mainosmalliksi.
Merkitseekö se ilmaista huulipunaa?
Kyllä. Ja toivottavasti lisää vapautta.
Mitä varten?
Mitä tahansa haluan.
Asioita tapahtui. Tein oikeita kampanjoita.
Flexaa hiuksesi, esittele kehoasi.
Sitten yhtäkkiä, vuonna 1988,
- minua pyydettiin Playboy - kuvauksiin.
Kaikki sanoivat, ettei minun kannattaisi tehdä sitä.
Mallitoimistoni mielestä se ei sopinut
työnkuvaani.
Brändiä varjosti yhä tietty konnotaatio,
joka pelästytti jotkut ihmiset pois.
Ymmärsin Playboyn alustan ja sen, mitä se edusti.
Se erottui ehdottomasti normaaleista
- Vogue - mallien töistä siihen aikaan.
Tarjouksen teki valokuvaaja Herb Ritts.
Tein hänen kanssaan paljon yhteistyötä.
Vierailin hänen luonaan. Olimme hyviä ystäviä.
Tärkeä osa työtäni
on pystyä havaitsemaan asioita. Olla eräänlainen diplomaatti.
VALOKUVAAJA
On oltava kahden kesken,
ymmärrettävä millainen henkilö on kyseessä ja yritettävä saada haluamasi.
En tiedä. Siinä oli jotain kiehtovaa.
Vastasin myöntävästi edustajieni neuvoja vastaan.
Mutta sanoin: "En pyydä suurta palkkaa
kunhan saan itse hallita kuvia."
Halusin oikeuden perua projektin, jos en pitäisi siitä.
Herb ja minä yhdistimme sen Havaijin matkaamme,
jonka teimme Ranskan Voguen takia.
Otimme kuvia Ranskan Voguelle
sekä Playboylle.
Oli vaikea erottaa, mitkä olivat Voguelle
ja mitkä Playboylle.
Se oli hyvin luontevaa.
Rakastin sitä.
Olen sellainen.
Vaikka tekisin päätöksiä, joista muut eivät pidä,
jos ne ovat omia päätöksiäni,
se on voimaannuttavaa, vaikka kyse olisi Playboysta.
En kokenut olevani sen päätöksen uhri.
En tunne olevani alasti, kun olen alasti.
Se riippuu siitä, kenelle teen työtä.
Voin tuntea oloni pukeutuneeksi.
Se riippuu konseptista ja tavasta,
joka on tyylikäs. Silloin ei tunne olevansa alasti.
Ihmiset ajattelivat:
"Tunteepa hän olonsa mukavaksi."
En välttämättä.
Koska en ajatellut itseäni,
Naomia, en esitellyt itseäni.
Tunsin olevani joku muu.
Joten minusta ei tuntunut...
Uskokaa tai älkää, tunsin olevani pukeissa.
Kunnioitan ihmisiä, jotka pitävät kehoistaan,
ja jotka voivat olla alasti.
Jos työskentelen jonkun luotettavan kanssa,
jota kunnioitan ja jonka vision ymmärrän,
pystyn ottamaan riskejä.
Jos voin luottaa valokuvaajaan,
tuntien hänen visionsa,
ja jos tiedän, että mukavuuteni tekee kuvasta
jännittävämmän ja kiinnostavamman,
niin teen sen.
Jos luottamusta ei ole, tai jos tilanne tuntuu siltä,
että: "Mene! Tee se!
Anna palaa, mitä kaappaan sen."
En pysty siihen.
En vain pysty. En voi laittaa palamaan niin.
Se vaatii aikaa ja luottamusta.
Herbillä oli...
En koskaan tuntenut oloani epämukavaksi hänen kameransa edessä.
Juuri noin.
Pidän siitä, ettei kyse ole muodista.
He olivat alasti, mutta he olivat hyviä ystäviä.
Yhtäkkiä heidät laitettiin yhteen,
tutustumaan toisiinsa.
Oloni on lempeä, kun katson tuota kuvaa.
Se ei ole yliseksuaalinen.
Tyttöjen sielukkuus loistaa läpi.
Sen näkee heidän silmistään. Silmät ja ulkonäkö ovat ydin.
Tyypillistä Herbiä. Olimme alasti, emme seksikkäitä.
Alasti olemisessa oli jonkinlaista yksinkertaisuutta.
Otimme kuvan Christyn kanssa sekä ilman,
koska hän ei voinut olla Rolling Stonen kuvassa silloin.
En voinut työskennellä muiden kuin Calvinin kanssa,
joten kun Herb sanoi: "Otetaan vain pari kuvaa,"
ymmärsin, että mallin haluttavuus kampanjaan
riippui kaikesta siitä, mitä on nähnyt.
Kiinnostavien, särmikkäiden asioiden näkemisestä.
Sen kaiken lopettaminen...
En tiedä. Se ei ollut enää jännittävää.
No niin.
- Äiti, hiuksesi ovat niin pitkät. - Tiedän.
Tulinko New Yorkista asti tätä varten?
Korvan alue on hankala maskin kanssa.
CHRISTYN ÄITI
Tiedän. Kuinka lyhyet tulee?
Kerroin aamulla kahvin ääressä ystävilleni,
että leikkaat hiuksia. Sanoin: "Kyllä!
Hän leikkasi jopa Oriben hiukset."
Huippujuttu.
Tiedän. Hän antoi luvan.
Kampaaja.
Leikkauta taas lyhyeksi.
CHRISTYN SISKO
Mietin sitä.
Mutta se kasvaa hitaasti takaisin.
- Pidin siitä. - Mietin sitä joskus.
"Se oli kampaus."
Christy, täällä.
Ymmärsin,
etten ollut onnellinen Calvin Kleinin sopimussuhteessa.
Se ei ollut huono sopimus,
enkä ollut palanut loppuunkaan.
Olin energinen.
Neuvottelin uuden sopimuksen Calvinin kanssa
leikkaamalla hiukseni.
Ystäväni Oribe leikkasi ne.
Nauroime ja sanoimme: "Nyt olen pulassa."
En todella uskonut niin.
Siihen ei kuitenkaan suhtauduttu hyvin.
Calvin oli todella vihainen,
koska sopimuksen alla on pysyttävä samannäköisenä.
Siispä hiusten leikkaaminen yhtäkkiä
oli oikeastaan katastrofi.
Neuvottelussa...
- Tiedän. Se on vaikeaa. - Se on...
...pysyimme silti läheisinä,
ja jatkoin Eternityn kanssa työskentelyä. Avasin näytöksen
seuraavana kautena uuden kampaukseni kera.
Se oli sellaisten sopimusten aikakauden loppu,
koska niissä ei ollut järkeä.
MALLISOPIMUS
Mallitoimistoilla on valtaa,
mutta he käyttäytyvät kuin heillä ei olisi.
Heidän pitäisi olla mallin puolella.
Rehellisesti, kyse ei ole luonteista,
kemiasta, tai että olisimme perhettä.
Tämä on bisnestä.
Sen jälkeen en ole allekirjoittanut uutta sopimusta.
Tämä on Style. Olen Elsa Klensch.
Raportoin suunnittelumaailmasta.
80-luvun lopulla uusi media räjähti.
Yhtäkkiä oli kaapelitelevisio,
joka kaipasi sisältöä.
Aloitamme tarinalla, joka on ollut suosittu kevään näytöksistä asti...
Muoti kiinnosti uudella tavalla.
SUUNNITTELIJA
Elsa Klesch oli ensimmäinen,
joka tulkitsi tyyliä muodin sisäpiiriläisenä.
Clavin Klein leikki silueteilla.
Ne ovat lähellä kehoa. Vaatteet ovat vartalotietoisia.
Se aloitti muutoksen.
Mallin ilme tunnetaan.
Sinun on oltava terävä, jos...
Mikä on mallin ilme? Haluan tietää.
Että olemme tyhmiä?
- En sanonut niin. - Mutta...
Suuri osa Amerikkaa kaipasi kulttuuria ennen televisiota.
ENTINEN TOIMITUSJOHTAJA
Televisio toi tavallaan
New York Cityn elävän kulttuurin
satelliitin avulla
ympäri maata.
Kun aloitimme MTV:n 80-luvun alussa,
kyse ei ollut vain musiikista.
Se näytti ihmisille uusia asioita
populaarikulttuurissa.
Päätimme keskittyä enemmän
muodin katukuvaan.
Kokeillaan uusia kasvoja ja juontajaa.
MTV:n muotitiedottajaa.
Muoti oli yhä naisten alaa,
kunnes yhtäkkiä Playboy oli pääasiassa miehille.
Se oli uutta.
Tuplasin yleisöni sen avulla.
Ne kaksi asiaa johtivat MTV:hen.
He halusivat muotimaailmasta jonkun,
jolla oli miesfaneja.
Se tapaaminen kesti 30 sekuntia. "Tehdään se.
Voimmeko aloittaa ensi viikolla?"
Tervetuloa House of Styleen. Olen Cindy Crawford.
Ensimmäinen iso osani MTV:ssä.
Minulla ei ollut perehdytystä.
Näytän koko asun. Kävele catwalkin päähän
ja riisu takkisi.
Se yhdisti musiikin, muodin
ja populaarikulttuurin,
ja sekoitti ne yhteen.
Lopputuloksella ei ollut väliä.
Olen Cindy Crawford.
Tervetuloa House of Styleen. Olemme Pariisissa.
Hän suunnitteli ja loi jaksoja
ja esitti ideat kollegoilleen
ja muille alan ihmisille.
Emme pidä vaatteista. Vitsi, vitsi.
Naomi, käyttäydy.
Suunnittelijat otettiin mukaan.
Se on liian pitkä.
Otetaan pehmusteet pois.
Olen vanha malli, jolla on rinnat.
Ohjelma antoi minulle mahdollisuuden puhua,
ja pystyin olemaan enemmän oma itseni
julkisena persoonana.
Se näyttää kauneusmerkkisi.
Se oli todella voimaannuttavaa.
Siinä kaikki tältä erää.
Olen Cindy Crawford. Nähdään taas pian.
Heippa.
Britannian Vogue halusi Lindberghin kuvaavan kansikuvan,
joka kuvaisi 90-luvun uutta kauneusihannetta.
Peter sanoi: "En halua vain yhtä naista."
Hän otti yhteyttä minuun, Cindyyn, Naomiin, Lindaan ja Tatjanaan.
Olimme tehneet paljon yhteistyötä,
joten saavuimme farkuissamme. Muistan olleeni Tribecassa.
Peter oli kuvauksissa aina innoissaan.
"Olen tosi innoissani."
Calvinin sopimukseni oli juuri loppunut.
Yhdessä oleminen
oli todella hauskaa.
Kyse ei ollut muodista.
Kyse ei ollut hiuksista ja meikistä.
Kyse oli naisista.
ROKKIVIIKKO
Tervetuloa.
George Michael julkaisi uuden musiikkivideon
- Listen Without Prejudice Volume One - albumin toiselle sinkulle.
Michael kieltäytyi taas esiintymästä videolla itse.
Sen sijaan hän kutsui mukaan joukon Eliten ja Fordin malleja
huulisynkkaamaan puolestaan.
Pari vuotta sitten
päätin muuttaa urani ja elämäni suuntaa
jättäytymällä videoista pois.
Kieltäytymällä haastatteluista
ja lehdistöltä.
Annan musiikin tehdä tehtävänsä.
Saimme puhelun, että George Michael halusi kuvata meitä
musiikkivideoonsa.
George halusi nimenomaan meidät.
Meidät kaikki.
Menimme tapaamiseen.
"Suostutko sinä?"
Aluksi en ollut lainkaan kiinnostunut,
koska kyse ei ollut muodista.
Jossain vaiheessa teimme yhdessä päätöksen.
Sanoin: "Suostun."
- "Suostun!" - "Selvä, suostun."
Kuka kertoo Georgelle?
Olin Los Angelesissa yökerhossa.
Roxbury'sissa, Sunset Boulevardilla.
George oli siellä. Hän lähestyi minua ja sanoi:
"Mitä te haluatte?"
Vastasin: "Haluamme tämän summan ja meno-paluulennot!"
"Siinäkö kaikki?" Vastasin: "Kyllä."
George esitteli ideansa
sanoen: "Mitä jos kuvaamme koko videon
kauniiden naisten huulisynkkaamana?"
Siten hänen ei tarvinnut.
Sanoin...
VIDEON OHJAAJA
..."Herranpieksut,
onpa hyvä idea."
Kun saavuin,
he käskivät huulisynkkaamaan.
En tiennyt sanoja.
Minun oli opittava ne nopeasti asuntovaunussa
samalla, kun he työstivät ulkonäköäni.
Muistan, että oli pimeää,
ja joku selitti, että tulisin olemaan kylpyammeessa.
Ajattelin: "Todellako?"
Tuntui, että muilla oli paremmat roolit.
Tytöt osasivat asettaa kasvonsa oikein.
He löysivät hyvän valon,
ja kun annoimme heille roolit,
he lisäsivät niihin jotain.
He vetivät mukaansa.
Ensimmäisessä kohtauksessani
silmäni näkyvät raosta.
Ensin suuni, sitten silmäni.
Kumarruin, kun en tiennyt sanoja.
En ole hyvä muistamaan sanoja.
Emme tienneet,
millaisen vaikutuksen video teki.
Minulla ei ollut aikaa tietää,
koska pompimme maasta toiseen.
MILANO
"Freedom" julkaistiin.
Puhuin Giannille ja sanoin:
"Mikset ottaisi tyttöjä?"
SUUNNITTELIJA
"Catwalkin upeita tyttöjä."
Saavuimme, näimme vaatteemme ja harjoittelimme.
Sitten laulu soi.
Sitten tajuttiin, mitä oli tekeillä.
Se innokkuus oli uskomatonta.
Se energia, tavallaan hulluus,
kun Gianni Versace
toi kaikki supermallit lavalleen.
Hän loi mahtavan hetken.
Jokaisella oli vahva luonne.
Niitä esiteltiin epäröimättä.
Muodin ja luonteiden yhdistelmä oli taianomaista.
Mikä hetki.
Se oli Gianni Versacen hetki.
Ja tavan, jolla hän tuotti seksikkäitä naisia,
jotka olivat vahvoja.
Tämä upea laulu, tämä upea suunnittelija,
se hetki, kun naiset lauloivat.
Kaikki loksahti paikoilleen.
Tunsimme sen.
Tiesimme siitä tulevan ikoninen.
Ajattelin: "Tällaista on olla supermalli."
En kuvitellut, että se
sysäisisi meidät toiselle tasolle.
He eivät olleet kuin muut. He eivät olleet vain kauniita.
He erottautuivat joukosta. Heistä tuli ikonisia
ja ikimuistoisia.
Ja tärkeitä.
Tunnettuja.
Se määritti supermallina olon.
Näytimme omaavamme valtaa,
ja aloimme uskoa siihen.
TATJANA PATITZIN MUISTOLLE
Käännös: Jonathan Marvel