Välkomna till New York.
Tänk när jag såg New York.
Att komma från flygplatsen och se stadens siluett,
det är fantastiskt, wow! Vilken energi.
Det var mer än jag någonsin föreställt mig.
New York var så levande.
Folk som sjöng i gatuhörnen.
Som dansare var det första jag ville göra
att gå till Alvin Aileys dansskola.
New York var livfullt och energin var otrolig.
New York var magiskt.
Staden hade en del av råheten den är känd för.
Det var mycket graffiti, speciellt i innerstaden.
Nu går vi till Limelight.
Jag älskar att alla klädde upp sig för att gå ut,
och det är så det borde vara!
Vi skulle äta middag tillsammans...
Vi gillade Times Square innan det blev anständigt.
FLICKOR DANS
När det fanns snuskföreställningar, vi gick inte dit,
men jag menar, New York var en annan plats,
lite sjabbigt, lite... Det var kul.
Min tid i New York, i modeindustrin,
jag tycker att det var den gyllene eran, men...
...var det inte så, så säg inget. Vill ha illusionen.
Allt väl?
Du är toppen!
Tack!
Jag kom till New York
när jag var 20.
Jag hade bott i Chicago, så jag var lite van vid en stad,
men New York är speciellt.
Jag försökte åka tunnelbana, men det var lite läskigt.
Jag försökte åka taxi.
Ibland stannade de och ibland inte,
och jag hade ingen aning om varför tills jag kom på en dag
att lampan behövde vara tänd.
Jag har vinkat många gånger på New Yorks gator,
och taxibilarna bara körde förbi.
Och sen vinkade Christy och då stannade de.
Killen sa: "Jag vill inte till Brooklyn."
Jag undrade varför han sa det.
Det slog mig inte förrän Christy behövde stå framför mig
för att de skulle stanna.
Det var nytt för mig.
Det var exalterande. Det var utmanande.
Stå här är du snäll... Min dag blev precis fantastisk.
En vän som var makeupartist
lät mig sova på hennes soffa.
Och efter cirka tre månader
ville hon att jag skulle flytta ut.
Fick en lägenhet innan 18-årsdagen
och flyttade in direkt.
Och hade som ett stort loft,
men utan möbler och ingen mat i kylskåpet.
Och jag arbetade konstant, men agenturen tar en stor del,
och hyran kostar och allt annat med.
SÖTA
Christy och jag bodde tillsammans.
Vi töntade oss och fjantade och hade kul och...
- ...jag var så bekväm med allihop. - Ok...
De är mina systrar.
När jag jobbade i New York
var det väldigt likt
ett åtta till fyra-jobb, ett jobb-jobb.
Det kändes som Working Girl.
AZZEDINE ALAIA VÅREN 1987
DIABILD RALPH LAUREN
Jag behövde klara mig själv.
Mamma och pappa hjälpte mig inte.
Om jag inte kan betala hyran, gissa vad?
Jag blir vräkt och flyttar hem.
Jag hade inget skyddsnät,
vilket gav mig ett stort driv och jag gjorde det jag behövde.
Franscesco Scavullo bokade mig för Cosmopolitan.
Han gillade mig för jag påminde honom om Gia.
Gia var många fotografers favorit
och min agent sa att de hade baby Gia.
Flickorna arbetade hårt
och de arbetade konstant.
Det fanns en känsla runt dem
att de ville ha mer än vad som var där
och de hade drivet...
F.D. MODELLAGENT
...att utvecklas.
De sökte konstant
och ville och var nyfikna och vetgiriga
och de hade ett driv.
- Ikväll? - Ja.
- Åh, bra. - Om du är vaken så sent.
- Åh, nej. - Verkligen!
Jag måste upp tidigt, så jag lägger mig nog.
När jag började jobba med Vogue
så sa jag till redaktörerna,
att jag ville jobba med Steven Meisel.
Och jag minns att Polly Mellen sa:
"Du är nog inte hans typ."
Och jag frågade vad hon menade.
Steven är en av de största konstnärerna,
han tittade på en modell...
CHEFREDAKTÖR
...och han såg deras potential.
När vi började umgås
så gick jag och Steven ut
med en Polaroidkamera och fotade
Jag visste direkt att han hade blicken.
Han tittade på någon
och han kunde få dem att posera så som han föreställde sig det.
Han hade en sådan klarsyn.
Steven började fotografera
under det supertidiga 80-talet.
FOTO: STEVEN MEISEL
REKLAMFORMGIVARE
Och han hade en studio på 23rd Street.
Vi kallade den "Kliniken",
eftersom flickorna kom dit och Steven lärde dem att bli modeller.
Flickorna förändrades totalt
och de som var bra gick därifrån som superstjärnor,
eftersom de tog in allt och lärde sig av det.
De ville lära sig.
Steven hade en spegel i studion så att modellerna kunde se sig själva
och det gav dem makten...
KONSTNÄRLIG LEDARE
...att pusha sig själva så mycket längre
eftersom de såg om foten var på rätt plats eller inte.
Jag minns...
när jag jobbade med Steven Meisel för första gången.
Jag hoppades att han skulle gilla mig
och han sa: "Kan du gå? Med stora steg?"
Och jag sa ja.
Och han sa: "Men tror du att du kan träffa märket och vara i fokus?"
Och jag sa ja.
Och jag gjorde det om och om igen.
Och det var början på vår relation.
Och vi var alla en del av processen.
Det var min utbildning.
Han var väldigt taktil.
Han kom fram till en och hade händerna i ens hår.
Hjälpte en med sminket.
Vi hade som en fabriksstämmning, vi lekte.
Vi gick till studion utan en plan
om vad som skulle hända,
vi arbetade tillsammans för att komma på
vad vi skulle skapa.
Vi byggde konstant, rev och byggde igen.
Han skapade en väldigt intim och trygg miljö när vi fotade.
Han tog verkligen hand om mig.
Han brydde sig om ifall jag var bekväm
eller såg när jag inte var det, när jag inte själv sa något.
Det var ett väldigt, väldigt speciellt, hm, familjärt band.
Jag var 16 när jag jobbade med Steven Meisel för amerikanska Vogue.
Hennes ben var redan så långa som de är nu,
tre meter.
REKLAMFORMGIVARE
Så Steven kallade henne för Bambi direkt, hon var Bambi.
Hon var blyg, hon var...
Hon är inte alls sån, men det spelar ingen roll,
och hon var dansare, så hon använde sina ben och allt sånt.
Jag försöker tänka.
De allra första är dansbilderna och jag vet inte om de är i den.
Att jobba med Steven Meisel är som att få en utbildning.
Han formar dig, väldigt subtilt,
så att du undrar: "Hur fick han fram det ur mig,
jag visste inte att jag hade det."
Jag var så lyckosam som mötte den underbare mannen
som fortfarande är familj och jag håller honom så kär.
Och jag insåg att man kan välja sin familj.
Jag träffade aldrig min pappa,
min mamma fick mig när hon var 17.
Jag tror att han var det med.
Känslan av att bli övergiven...
Det finns inget hon kunde ha gjort för att lätta den känslan.
Jag tror också att mycket av mitt driv kom därifrån.
Att inte ha en fadersgestalt i mitt liv.
Men jag hade tur.
När jag var 16 arbetade jag i Paris och jag var där själv.
Men en dag blev min väska stulen,
alla mina pengar stals.
Mina resecheckar borde jag säga. Mamma gav mig dem.
Jag skulle äta middag med en annan modell som tyckte synd om mig
och det var då jag träffade Azzedine Alaïa.
Azzedine Alaïa var en väldigt gåtfull designer.
MODEJOURNALIST
Azzedine älskade verkligen att leka med den kvinnliga formen.
Kvinnlighet är en sak i sig.
Vet inte, jag kan inte definiera det.
Hans kläder var väldigt åtsmitande, sexiga och förföriska.
En del av hans kläder var väldigt arkitektoniska.
Men väldigt sköna, de följde dina rörelser.
Och han var en sådan älskvärd man.
Han pratade inte engelska. Jag pratade inte franska.
Men det fanns något där.
Och sen gav han mig en outfit
och han bad mig att ta på den
för att se hur den såg ut på mig.
Jag tog på mig den
och han tyckte om det han såg.
Och han frågade var jag bodde och jag sa att det var på Hotell Lenox.
Han frågade var min mamma var.
Jag sa att hon var i London.
Mamma pratar franska.
Så han bad mig ringa henne.
Jag ringde mamma och de pratade med varandra.
Och han sa till mamma att han skulle ta hand om mig,
att jag skulle bo hos honom
och att jag var trygg där.
Mamma visste inte vem hon pratade med,
hade aldrig träffat honom, men litade på honom.
Så nästa eller nästnästa dag
flyttade jag in på Rue du Parc-Royal.
AZZEDINE ALAÏA-STIFTELSEN PARIS
Åh, jag älskar klänningen.
- Jag har burit den. - Åh.
- Ett konstverk. - Ja.
Papa Azzedine var ett geni.
Ja.
Där är du.
Jag trodde han skulle leva för alltid.
Trodde aldrig...
Jag tänkte aldrig ens tanken på att han inte skulle vara här.
Naomi blev Alaïas musa,
du vet, nästan som familj.
Han introducerade mig för så mycket i världen.
Jag träffade så många underbara människor.
Jag lärde mig massor om konst, arkitektur, design.
Men viktigast av allt, jag fick se honom arbeta och vara delaktig.
Och han behandlade mig som en dotter.
Jag menar, han lagade frukost och middag åt mig.
Vi bråkade, missförstå mig inte.
Jag smög ut genom fönstret för att gå på nattklubb,
de ringde honom och skvallrade.
Han kom dit.
Och innan han tog med mig hem sa han: "Du bar outfitten fel",
och fixade till den.
Och: "Du skulle haft bältet så här och..."
Och du vet,
tänk dig att boutiquen var min garderob.
Vilken flicka på 16 år
har en Alaïa-butik som sin garderob?
När han gick bort
var det en stor chock.
Mitt liv hade varit så annorlunda utan honom.
Han skyddade mig i branschen,
han var min ledstjärna.
Jag menar, en gång...
...kände en reklamformgivare för att tala om att mina bröst var perfekta,
men han kände ett behov av att ta på dem.
Jag ringde papa direkt,
jag ringde papa och papa ringde honom
och gav honom en åthutning.
Han gjorde aldrig några närmanden igen.
Det var bra att jag berättade om det,
för det skyddade mig
och det påverkade vem som fanns runt omkring mig.
Hej allihop.
- Hej. - Hej.
Jean-Luc Brunel filmades under en casting i Florida när han var 50.
Han älskade att:
"Jaga modeller",
som de säger.
Courtney Powell kom till Karin modellagentur i Paris.
"Han pratade om att skicka mig till en baddräktskampanj.
Han sa att mina mått behövde vara perfekta,
och att man måste ha en speciell look
och han ville att jag skulle visa brösten.
Han började tafsa."
Courtney säger att hon sa nej otaliga gånger.
"Från ögonblicket jag sa nej till Jean-Luc Brunel
fick jag inte längre några jobb."
Jag träffade Jean-Luc Brunel,
den ökända franska agenten
som höll i trådarna på Karin-agenturen i Paris vid den tiden.
Och de var som partners, paret Ford och Karins.
KARIN MODELLER
Jag åkte till Paris
och paret Ford hade ordnat så att jag skulle bo i Jean-Lucs lägenhet.
Jag tror att de flesta av oss är unga.
Man placeras in en miljö som troligen...
...är helt ny för en, eller hur?
Du vet, du övermannas av en äldre man
som kommer att vägleda din karriär.
Du litar på honom.
Du vet, samma gamla historia.
Inget hände. Oftast var han inte där.
Jag blir arg när jag tänker tillbaka och tänker, bara, överlevnads...
Det är otroligt att jag är ok.
Efter att han kastades ut 1999
åtalades Epsteins affärspartner för våldtäkt mot minderåriga
Jag blir inte förvånad över något.
Även folk man känner,
man vet inte vad de är kapabla till.
Direktören på Elite Europe
som samordnar alla Elites kontor i Europa...
MODELLAGENT
...herr Gérald Marie.
Jag gifte mig med min agent...
...Gérald Marie.
Som jag tyckte var så charmig,
jag gillade hur säker han var.
Har hon Elite med sig så är hon bra.
Om en modell på Elite inte tjänar 200-250 000 dollar om året
så behåller vi henne inte.
Hon var bara 22, så ung.
Vi träffades aldrig i New York.
Och när jag träffade Linda var de redan förlovade.
Han pushade mig...
...att arbeta så mycket.
Han... kändes som en reko kille.
Han sa att han var assistent till en tysk fotograf.
Och jag tyckte att han var outhärdlig.
Men något hände!
Nästa gång vi möttes fick jag veta sanningen.
Och jag blev förälskad.
"Assistentjobbet" tjänade mig väl.
Jag vill bara leva lycklig i alla mina dar, bara det.
Jag bodde i Paris i cirka tre år...
...och klättrade långsamt uppåt...
...innan det kändes som...
...att jag lyckats,
och kunde börja spara pengar.
Jag började arbeta med de stora toppfotograferna.
Men jag ville vara på Vogues omslag.
Vilken Vogue som helst, det var min dröm.
Jag och Peter Lindbergh åkte på en utflykt.
Peter såg min androgyna sida
och han ville verkligen att jag skulle klippa mig kort.
Han förklarade: "Vi har redan gjort så mycket med ditt långa hår.
Jag tror att du behöver göra det för att gå längre."
Jag frågade mamma vad hon tyckte.
Hon sa: "Men varför? Du kommer vara den enda med kort hår."
Och jag sa: "Tja, det är inte något negativt."
Hon kom in i studion och sa: "Jag är redo,
jag vill klippa mig kort."
Och Julien som var hennes frisör
samlade allt hennes hår i handen och frågade om alla var ok.
Och hon sa: "Nej, nej", och började gråta.
Och han tog saxen och klippte!
Det tog bara ett klipp, visst?
Efter det åkte jag till Milano
för att gå i modevisningarna,
jag hade 20 shower bokade.
När jag hade mina fittings,
och de såg mig,
började allihop avboka mig.
Jag gick bara fyra shower.
Färdig.
Och dagen efter,
istället för att göra showerna,
F.D. REDAKTÖR
satte Franca Sozzanni mig på Concorde till Steven
som fotade mig.
Och typ två veckor senare...
...var jag på italienska Vogues omslag.
Och sen gjorde jag alla olika Vogue.
Jag gjorde brittiska Vogue,
franska Vogue, spanska Vogue,
och amerikanska Vogue.
Det var då det kändes som att jag hade lyckats,
efter tre år.
Det gav mig självförtroende
och det bara fortsatte därifrån.
När man är liten så gillar man inget som gör en annorlunda,
så att ha en skönhetsfläck,
som jag försökte kalla det...
Jag gillade den inte och mina systrar retade mig och sa:
"En skönhetsfläck
på vänster sida är en ful fläck."
Sen när jag blev modell
så diskuterades den alltid.
"Ska vi täcka den med smink,
men det går inte för den är inte platt."
NYA SIGNALER -87 HUR MODET FÖRÄNDRAS
På mitt första omslag för brittiska Vogue retuscherade de bort den.
Dess existens var fortfarande oklar.
Richard Avedon
och jag träffades vid min första omslags- fotografering för amerikanska Vogue.
Jag är porträttfotograf och jag fotograferar kvinnor.
Och kläderna är element jag kan använda till designen,
och kvinnorna med, för form,
för att uttrycka...
FOTOGRAF
...det jag känner.
Avedon är en legend bland fotografer...
GLOBAL FOTOCHEF
...en legend inom konsthistoria,
inom fotots historia.
Richard Avedons arbete
har alltid gett resonans. Han är mästaren.
GRUNDARE & KONSTNÄRLIG LEDARE
Ett av de mest kända fotona är det av Dovima med elefanter.
Alla har sett en Avedon, men de kanske inte vet det.
Med Avedon är det en väldigt annorlunda energi.
Det är inte klick, klick, klick.
Det är mer som: "Ok", och... klick.
Jag tror att han gillade att jag lärde mig av honom.
Jag var uppmärksam.
Han lärde mig hur man ger det som krävs.
För att få till gnistan.
Och från den fotograferingen fick jag två omslag.
VOGUE RIKTIGA SVAR
Augusti och oktobers omslag 1986.
ny lockelse
Amerikanska Vogue lämnade min skönhetsfläck ifred.
Och den diskuterades aldrig igen.
För det var, liksom, Vogues kvalitetsstämpel.
Om den dög åt Vogue så dög den åt alla.
Vi måste diskutera upplägget.
När måste utgåvan tryckas?
När är deadline?
- Slutet på februari. - Perfekt.
Så vi tar Kehinde Wiley,
han målar mitt porträtt för National Portrait Gallery.
GÄSTREDAKTÖRSMÖTE
Jag älskar det, jag älskar fotot.
Jag älskar det för vi ser Christy. Vi ser Kate.
Bridget Hall.
Åh, jösses, man ser alla...
Inte den här. Nej.
Det är inga modeller här.
Vi har storasyster Iman.
Jag tror Iman och Katoucha.
Ja!
Och Farida.
Jag uppskattar det som Beverly Johnson, Iman,
Naomi Sims, Donyale Luna,
Gail O'Neill, Karen Alexander...
Jag uppskattar det mina föregångare har gjort.
Men jag ville ha mer,
jag ville gå längre och pusha gränserna.
Jag ville ha det de vita modellerna fick. Jag ville också ha det.
Så 1987
bad jag om mitt första Vogue-omslag.
De visste inte hur de skulle svara mig, vad de skulle säga.
Jag kände mig förlägen och krympte lite,
som att jag aldrig borde ha öppnat munnen,
de kommer inte att säga ja.
Så många hinder för Svarta modeller
och hon fick verkligen bekämpa
ett system som i grunden sa att man behövde vara vit
för att lyckas på catwalken eller i modetidningar.
Vid den tiden jobbade jag för Saint Laurent,
så jag sa det.
Saint Laurent tyckte alltid
att Svarta modeller hade värde.
MODELL/F.D. AGENT
Jag visste inte vilken makt Yves Saint Laurent hade.
Bravo!
Jag visste inte att Yves skulle säga något.
Det är en av mina bästa kollektioner.
MODEDESIGNER
Den var väldigt svårt att göra
och när det är svårt, är det bättre.
Och i nästa stund var jag i New York
med Patrick Demarchelier.
Innan den kom ut hade jag ingen aning om
att det var första gången en Svart person var på franska Vogues omslag.
Jag såg det inte som att bryta ny mark,
jag såg det bara som:
"Det här kan inte sluta här.
Det kan inte bara vara en fin gest."
Sen fotade vi mitt första omslag för amerikanska Vogue
och jag hade ingen aning om att det var septemberutgåvan
för jag var fortfarande...
Jag lärde mig att för tidningar i Amerika
är februari Black history month
och varje februari så har alla tidningar
en Svart person på omslaget.
Det visste jag. Jag fattade det.
Men jag insåg inte att mars och september är deras bästa försäljnings...
Jag gick bara från ett jobb till ett annat
och levde mitt liv.
Att vara på omslaget till amerikanska Vogue,
det var det. Efter det gjorde vi modevisningar,
vilket var något nytt.
På den tiden var man endera modell för tryckta medier
eller en catwalkmodell.
Man hörde inget om modevisningar
och de enda som var där var branschfolk
de som köpte kläder och modepressen och det var det.
En förändring skedde
när modellerna för tryckta medier började göra catwalks.
När alla gick på podiet
så förändrades showerna.
MODEREDAKTÖR
När modellerna från tidningarna
började gå catwalk
så var det som att se filmstjärnor på riktigt.
Så spännande!
Modellerna var spännande på catwalken.
De gick inte stelbent och klampade omkring.
De hade en kraftfull gång.
MODEJOURNALIST
De visade sin personlighet. Det var poängen.
Mestadels såg jag bara rakt fram
och försökte gå rakt och ha ett trevlig ansiktsuttryck
och titta på de jag känner och...
Efter en av Versaces modevisningar
kom tre fotografer bakom kulisserna och frågade om vi kunde prata.
Jag trodde att jag var i trubbel.
Och de visade foton av mig
och på alla fotona så tittade jag ner,
därför att jag tittade på första raden, på mina kollegor och vänner.
Och de se: "Snälla, kan du titta på oss
när du är i slutet av catwalken?"
Och jag sa: "Absolut, förlåt."
Och när jag tittade upp...
...det var... "Wow!"
Jag trodde inte mina ögon, det var så många fotografer.
Det var intensivt bakom kulisserna.
Vi älskade det.
Vi älskade det hektiska och adrenalinet.
Var redo på den här sidan.
Alla känner sig som en inkräktare,
som: "Åh, ja, jag tar lite vin",
eller "Åh, Hermès, jag älskar Hermès."
Jag hade ingen aning om vad Hermès eller något var när jag var ung.
Men man lär sig snabbt att passa in och anpassa sig.
Cindy var helt klart den mest seriösa,
men vi visste hur vi skulle få henne att släppa loss och ha kul.
Tequila.
Det man måste älska med dem
är att de inte sysslade med någon typ av
falsk skitgång, du vet? De hade bara kul.
Ingen gick som Naomi.
Hon hade en gång som sa: "Ur vägen,
jag äger vart det än är jag går."
Jag minns en show när mamma,
som är den mest heterosexuella medelålderskvinnan som finns.
Då var hon nog ungefär 65.
Efter showen sa hon:
"Älskling, jag skulle ha sex med Naomi Campbell."
Glansdagarna!
Men kom ihåg att glansdagarna...
...inte var perfekta.
Därför att...
Därför att Naomi inte alltid blev bokad för showerna.
Du förstår, jag fattade inte varför.
Naomi var i mitt tycke vackrare,
hon hade en bättre kropp än mig.
Och en bättre gång.
Och jag undrade varför de inte bokade henne.
När Naomi kom var designers fortfarande, du vet....
...då hade de bara en Svart modell per säsong.
"Svarta kan bara göra sommarshower."
"Svarta kan bara bära färgglada kläder."
Jag sa: "Om ni inte bokar henne så får ni inte mig."
Linda och Christy riskerade allt för min skull.
De stod upp för mig och stöttade mig.
Det fick mig att fortsätta.
Jag gick många fantastiska shower, bar många vackra klänningar,
men när det kom till reklamkampanjer
så uteslöts jag.
Och det gjorde väldigt ont.
Och ibland bokade de mig för att blidka mig
eller få mig att tro att de skulle använda mig.
Sen kom jag till fotograferingen
och satt där hela dagen utan att de använde mig.
Det gjorde mig mer bestämd än någonsin.
Att inte bli behandlad så, att inte vara i den sitsen igen.
Kan vi ha en vägg som Christy kan luta sig mot?
- Ja, absolut. Svart eller vit? - Vit.
Vi måste göra Calvin Klein.
Med kuben menar du? Den kanske kan vara i hörnet.
- Ja. - Att luta sig mot.
Ja, det känns som att...
Christy, kan vi prova i profil?
Som... ja, vackert. Calvin Klein-känsla.
Så Calvin Klein. Klassiskt.
Jag jobbade för Calvin Klein i 33 år.
Jag var nog 17 år eller så när jag träffade honom
och hans märke och gjorde modevisningar och sånt.
Det stod ut, även som ung tonåring,
hans reklamkampanjer.
Jag kände till Calvin Klein jeans och parfymer.
FÖR MÄN FÖR KROPPEN
Parfymen Obsession var stor.
Man vill skapa spänning,
man vill att folk ser ens reklamkampanjer,
ens tryckta och filmade reklam.
I passionens kungadöme härskar besattheten.
Calvin Kleins Obsession.
Doften.
"Doften"
FÖRFATTARE & MEDGRUNDARE
När man hör: "Doften",
så tänker man på något speciellt.
Jag påverkar samhället.
Jag menar, jag kan förändra attityder.
Jag kan få folk att känna specifika saker.
Han förstod hur han skulle spela sina kort,
de stora reklambilderna, tidningarna,
att pusha för sin bild på ett väldigt rent,
men kontroversiellt sätt.
Vad kommer emellan mig och mina Calvins?
Inget.
Han ville alltid att allt skulle vara supererotiskt och sexigt,
och alla sov med alla.
Och sen kom aids.
Och de ville bara varva ner
och lugna ner alla.
Han hade en parfym som hette Eternity.
Som handlade om familjen.
Och han bokade Christy som Eternitys ansikte utåt.
Så många minnen från Eternitys första kampanj på Martha's Vineyard.
Fotona togs av Bruce Weber.
Det var superkul och skapade ett band mellan oss.
Solnedgång, fint ljus.
Se på flickorna på fotona, de har en önskan.
FOTOGRAF
En önskan att stå på egna ben och bli någon.
Han,
Bruce Weber, förändrade verkligen mode och fotografi med sin kamera.
Han förändrade flickorna från att vara väldigt sminkade
till att ha en mer naturlig look
som var hälsosam och glödde.
Jag tjänade nästan en miljon dollar årligen på det kontraktet.
Jag skrev på det, av någon anledning, sent en kväll på ett advokatkontor
med mina agenter.
Jag hade inte en egen advokat.
Jag hade bara jobb för kanske 100 dagar om året,
vilket inte är mycket,
jag kunde inte jobba för någon annan,
och jag kunde inte... Inte ens till tidningar.
Men Eternity-kampanjen hade en speciell sorts synlighet
och att representera Calvin Klein
kändes som höjdpunkten av det som hände då.
Eternity, Calvin Klein.
Revlons nya smink för huden. Cindy...
Som modell
är ett sminkkontrakt en gyllene chans.
Det är jobbsäkerhet, plötsligt.
Du väntar inte på
att höra om du fick en viss kampanj eller inte.
En applåd för Cindy Crawford.
Hej, hur är det? Kul att ses. Tack för att du kom.
Hon har precis utsetts till taleskvinna för Revlon.
Vad innebär det? Gratis läppstift?
Ja. Och mer, förhoppningsvis, mer frihet.
Mer frihet att göra vad?
Vad jag än vill.
Allt tog fart, jag gjorde de rätta kampanjerna.
Pumpa upp håret och visa dess volym.
Och sen plötsligt, 1988,
blev jag tillfrågad att göra Playboy.
Alla runt omkring mig ansåg att jag inte skulle göra Playboy.
Min modellagentur tyckte inte att det passade in i,
du vet, typen av jobb jag borde göra.
Märket hade nog fortfarande en bibetydelse
som nog skrämde bort en del människor.
Jag förstod Playboys plattform och vad den symboliserade.
Det var helt klart utanför det normala spåret
- för en Vogue - modell vid den tiden.
Erbjudandet kom igenom fotografen Herb Ritts.
Jag jobbade mycket med Herb Ritts
och jag sov över hos honom och vi var goda vänner.
En del av det viktiga jag gör
är att komma underfund med någon, att vara en sorts diplomat.
FOTOGRAF
Man måste vara på tu man hand med någon
och förstå dem och försöka få fram det man vill ha.
Jag vet inte. Något gjorde mig nyfiken,
så jag sa ja, tvärtemot rådet jag fick från mina agenter.
Men jag sa: "Ni behöver inte betala mig massor
om jag får kontroll över bilderna."
Och jag ville kunna strypa reportaget om jag inte tyckte om det.
Herb och jag slog ihop det med en annan resa
för franska Vogue till Hawaii.
Vi tog en bild för franska Vogue
och vi tog en bild för Playboy.
Det gick inte att avgöra vilka foton som var Vogues,
och vilka som var Playboys.
Det var väldigt naturligt och...
...jag älskade dem.
Det är hela grejen för mig,
att även om jag gör val som andra inte håller med om,
om de är mina val och jag har kontroll över dem,
så ger de mig styrka, även om det är ett jobb för Playboy.
PLAYBOY UNDERHÅLLNING FÖR MÄN
Jag kände mig aldrig som ett offer för det beslutet.
SUPERMODELL CINDY CRAWFORD AV SUPERFOTOGRAF HERB RITTS
Jag känner mig inte naken när jag är naken.
Det beror helt på vem jag fotar för.
Jag kan känna mig fullt påklädd,
det är konceptet och sättet som det,
när det är smakfullt gjort, så känns det inte som nakenhet.
Kanske tänkte folk:
"Åh, hon är bekväm i sig själv."
Inte nödvändigtvis, jag gjorde inte det.
Därför att jag tänkte inte på att jag,
Naomi, visade upp mig,
jag kände mig som om jag spelade en roll.
Jag kände inte nödvändigtvis att...
Jag kände mig påklädd, tro det eller ej.
Jag respekterar, beundrar, de som är bekväma i sig själva
och bekväma med att vara nakna.
Om jag arbetar med någon som jag litar på
och som jag respekterar och om jag förstår deras vision,
då kan jag ta risker.
Om jag litar på personen som tar bilden
och jag vet vad de ser
och jag vet att om jag är bekväm så kommer det att göra bilden
så mycket mer spännande, intressant, vad som helst,
då kan jag gå dit det behövs.
Men om inte tilliten finns där och det är en känsla av, du vet,
typ: "Kör!" "Gör det!
Gör din grej, så fångar jag det."
Jag kan inte jobba så,
jag kan inte, jag kan inte göra min... grej.
Det tar tid och tillit, framför vilken kamera som helst.
Herb hade...
Jag kände mig aldrig minsta lilla obekväm framför hans kamera.
Ja, precis så, exakt, där har vi det.
Det jag älskar med det, det handlar inte om mode.
Uppenbarligen är de nakna, men de var jättebra vänner
och att plötsligt fota dem alla
när de kände varandra så väl.
Fotot andas generositet.
Inte översexualiserat.
Flickorna andas en själfullhet.
Man känner deras ögon. Det handlar om deras ögon och look.
Det är ett typiskt Herb-foto för vi var nakna, men inte sexiga.
Det fanns en enkelhet i att vara, du vet, utan kläder.
Men vi fotade det med och utan Christy
eftersom Christy inte kunde synas i Rolling Stones vid den tiden.
Jag jobbade med Calvin, fick inte jobba med någon annan,
så när Herb sa: "Hoppa in framför kameran",
så insåg jag att det önskvärda i att ha en modell i en kampanj
var på grund av allt man ser
och att se någon göra intressanta, mer utmanade saker.
Och att sen ta bort allt det,
jag vet inte, det var inte längre spännande.
Ok.
- Håret är så långt, mamma. - Jag vet.
Åkte jag från New York för att klippa dig?
Det är svårt runt öronen med masken på.
CHRISTYS MAMMA
Jag vet. Hur kort?
I morse berättade jag för mina vänner
att du klipper hår och jag sa: "Ja!
Hon klippte till och med Oribes hår."
Jag är berömd för det.
Jag vet och han lät dig.
En frisör.
Du kanske skulle klippa kort igen.
CHRISTYS SYSTER
Ja, kanske.
Det är så långt nu och växer sakta.
- Gillade det. - Funderar på det ibland.
Det var en klippning det.
Christy, se hitåt.
Jag insåg...
...att jag inte var nöjd med Calvin Klein-kontraktet.
Det var inte en dålig deal som så,
men jag kände mig inte utbränd eller trött eller så.
Jag kände mig redo.
Så jag omförhandlade min deal med Calvin...
...genom att klippa mig.
Min vän Oribe klippte det,
vi skrattade och sa att jag var i trubbel,
men jag trodde inte på det.
Men det sågs inte med blida ögon.
Jag tror att Calvin var jättearg,
för när man har ett kontrakt så måste man fortsätta se likadan ut.
Så att plötsligt klippa sig kort, mitt i...
...var en sorts katastrof.
Omförhandlingen...
- Jag vet, det är svårt. - Också...
Jag och Calvin förblev nära
och jag fortsatte att arbeta för Eternity och öppnade till och med hans show
säsongen efter med min nya frisyr.
Det var liksom slutet på en era av den typen av kontrakt
för de var inte logiska.
MODELL FULLMAKT
Agenturer har makt
och ändå beter de sig som att de inte har det.
De ska arbeta för dig.
Låt oss vara ärliga, det är inte personligheter
och kemi eller något, vi är verkligen en familj.
Det är det som ett företag gör,
jag har aldrig skrivit kontrakt med en annan agentur efter.
STYLE MED ELSA KLENSCH
Det här är Style med Elsa Klensch
som rapporterar om mode, skönhet och dekoration.
I slutet av 80-talet var det en explosion med nya medier.
Plötsligt fanns kabeltv
som behövde material.
Vi börjar med ett ämne som varit hett sedan vårens modevisningar...
Ett modeintresse tog fart.
KONSTNÄRLIG LEDARE
Elsa Klensch började se på stil
som en sann modeinsider.
Klein experimenterade med siluetter.
De är väldigt kroppsnära, det är kroppsmedvetna kläder.
Och det började förändra allt.
Bilden av modeller...
Men du är ju säkert smart.
Vad är bilden av modeller? Jag är nyfiken.
Menar du att vi har ensiffriga IQ:n och sånt?
- Nej, inte så. - Nej, men...
Innan kabeltv var stora delar av Amerika svältfödda på kultur.
F.D. VD & DIREKTÖR
Kabeltv såg vad som hände
med den livliga kulturen i New York
och kablade ut det via satelliter
över hela landet.
När vi grundade MTV på det tidiga 80-talet
var det inte bara hitlåtar
utan det synliggjorde en hel massa nya saker
inom popkulturen.
Så vi sa:"Vi gör lite mer sånt,
så som gatumode.
Vi provar med ett nytt ansikte, en ny värd
En MTV-talesperson för mode."
Mode var ännu främst kvinnligt,
och sen helt plötsligt kom Playboy som var främst för män,
och det var nåt annat.
Jag fördubblade min publik genom att göra det.
Och de två tillsammans ledde till MTV.
De ville ha en modell eller någon från mode,
men de ville också ha någon med manliga fans.
Pitchen tog ungefär 30 sekunder: "Vi gör det."
Kan vi sända ett nästa vecka?
Välkomna till House of Style med mig.
Mitt första stora jobb för dem.
Jag visste inte hur man gjorde.
Jag ska visa looken. Gå nerför catwalken
och ta av jackan.
Det förde samman musik och mode
och popkultur
och blandade dem.
Brydde oss inte om resultatet.
Cindy Crawford här.
Välkomna till House of Style, idag från Paris.
Hon kom på och skapade avsnitt,
bjöd in vänner och bekanta
och branschfolk.
Vi gillar inte att vara påklädda. Skojar.
Naomi, uppför dig.
Hon började införliva designers.
Den är lite för lång.
Bh-inläggen trycks ut.
Jag är en av de gamla modellerna som har tuttar.
Det gav mig en möjlighet att prata
och jag kunde visa lite mer av mig själv
i min offentliga person.
Det visar din skönhetsfläck.
Det stärkte mig.
Och med det avslutar vi dagens avsnitt.
Jag är Cindy Crawford och vi syns snart igen.
Hej då.
Brittiska Vogue ville att Peter Lindbergh skulle fota ett omslag
som skulle representera nittiotalets nya idé om skönhet.
Och Peter sa: "Jag kan inte göra det med bara en kvinna."
Han kontaktade mig, Cindy, Naomi, Linda och Tatjana.
Vi jobbade tillsammans i olika kombinationer hela tiden
så vi dök upp i jeans och jag minns att det var i Tribeca.
Peter blir alltid superexalterad när vi fotar:
"Jag är så exalterad. Jag är så exalterad."
Jag hade precis avslutat mitt Calvin-kontrakt.
Så att vara tillsammans som en grupp,
det var jätteroligt.
Det var inte om modet.
Det var inte om hår och smink.
Det var om kvinnorna.
VOGUE 1990-TALET
HÄRNÄST? KOLLEKTIONER
DET NYA ÅRTIONDETS NYA UTFORMNING FOTON AV PRINCE
TÄVLA MED VOGUE AWARDS
Välkomna.
George Michael har en ny musikvideo för "Freedom! '90",
hans andra singel från albumet Listen Without Prejudice Vol. 1.
Än en gång har Michael nekat till att medverka i klippet.
Istället har han anlitat modeller från Elite och Ford
för att mima istället för honom.
Jag beslutade för några år sen
att förändra hur min karriär och mitt liv tog sig ut...
...genom att inte medverka i musikvideor.
Inte bli intervjuad.
Inte marknadsföra.
I stort sett att låta min musik göra det den ska.
De ringde och sa att George Michael ville att vi skulle filma...
Ville ha oss i sin musikvideo.
George sa: "Det måste vara dem."
Alla oss.
Så vi pratade.
"Gör du det?"
Först var jag inte alls intresserad
eftersom det inte var mode.
Vid något tillfälle tog vi beslutet som grupp.
Jag sa: "Jag gör det."
- "Ja!" - Jag sa: "Ok, jag med."
Så, vem säger det till George?
Jag var på en nattklubb i Los Angeles.
Roxbury, faktiskt, på Sunset Boulevard.
Och George var där och han kom fram till mig och sa:
"Så, vad är det ni vill ha?"
Jag sa: "Vi vill ha så här mycket pengar och en returresa med Concorde!"
Han frågade om det var allt och jag sa ja.
När George berättade om det
så sa han: "Vad tror du om att göra hela videon
med endast vackra kvinnor som mimar?"
Så att han slapp.
Och jag sa...
REGISSÖR
"Dra mig baklänges,
vilken fantastisk idé."
När jag kom dit
och de ville att jag skulle mima,
jag kunde inte texten.
Jag blev tvungen att lära mig den i logen
medan de fixade mitt hår och smink.
Det var så mörkt
och någon berättade att jag skulle vara i ett badkar.
Jag bara: "På riktigt?"
Jag tyckte min roll var sämst.
De visste hur de skulle vinkla huvudet.
De hittade ljuset
och när vi gav dem en roll
så gav de något till den.
De trollband dig.
Den allra första scenen jag hade
var när bara min ögon syntes genom urklippta hål.
Först såg man min mun, sen mina ögon.
När jag inte kunde texten sjönk jag lägre.
Jag är inte så bra på text.
Vi visste inte vilket nedslag
den videon skulle komma att få.
Vi kunde inte veta för att vi
flög från det ena till det andra landet.
Freedom släpptes.
Jag pratade med Gianni och sa:
"Du borde jobba med dem."
"Flickorna på catwalken."
Vi reste dit, såg våra kläder och repade.
Och låten spelades.
Och då var det: "Nu fattar jag."
Man kan inte föreställa sig spänningen,
energin, det galna i
att Gianni Versace
hade alla supermodeller tillsammans.
Han fångade verkligen ögonblicket.
De hade starka personligheter
och de var inte blyga.
Kombinationen av mode och deras personligheter var magisk.
Det var speciellt.
Det var Gianni Versaces stund
och sättet han ville skapa sexiga kvinnor,
som också var starka, på.
Den otroliga låten, den otroliga designern,
ögonblicket då de sjöng låten.
Det var den perfekta stunden.
Det var mäktigt.
Vi visste att det skulle bli ikoniskt.
Det var som: "Det är det en supermodell är."
Jag hade aldrig trott att det
skulle skjuta oss i höjden.
De var inte som andra, de var inte bara vackra.
De stod ut bland andra, de var på väg att bli ikoner
och de var minnesvärda.
Och viktiga.
De blev välkända.
Det skapade supermodellen.
Vi såg kraftfulla ut
och sen började vi tro på det.
TILL MINNE AV TATJANA PATITZ
UNDERTEXTER: MY JOHANSSON