KUNERİ FILM MONTAJ SAN. TIC. LTD. ŞTI.
LAKOMEC
Vítejte, všichni, co jste nám přinesli?
Požadujete svět za cenu lístku.
Vítejte, všichni, co jste nám přinesli?
Přijdete s prázdnýma rukama a my vás propustíme s dobrýma vzpomínkama.
Musíme dělat kompromisy, trochu se zasmát?
Nemůžeme se pořád bavit a smát? Jasně, že můžeme, drahá.
Musíme dělat kompromisy, trochu se zasmát?
Nemůžeme se pořád bavit a smát? Jasně, že můžeme, drahá.
Opatrně! Ticho! Život je těžký a lidem se nedá věřit.
Lidstvo je nenasytné. Zeptejte se co, proč, jak a za co.
Když se k tobě život chová dobře, jdi za tou krásou.
Už tak je to skoupý život, řekněte to se mnou, takový je život.
Začíná kabaret, posaďte se, prosím.
Nemůžeme se pořád bavit a smát? Jasně, že můžeme, drahá.
Vítejte, všichni. Je mi ctí vás tu dnes večer přivítat.
Za chvíli začne kabaret.
Už to začíná, ale kde jsou účinkující?
Možná jsem přišel moc brzy, co?
Pane Erşane!
Nerozčiluj se. Vypořádáme se s tím, proboha.
Co se děje, pane?
Není tohle kabaret Lakomec?
Ne, není. Máme zavřeno.
Samozřejmě žertuju. Trochu klišé, co?
Já si říkal, jestli tu nejsem brzy, nikdo tu nebyl.
Drahý, tys neviděl všechny ty lidi, jak tančí na pódiu? No tak.
Tak jsem to nemyslel, pane. Jsem vypravěč tohoto kabaretu.
Chápu to. Snažíš se o zcizovací efekt.
Takže žádní tanečníci, ani publikum. Je to tak?
Žádné publikum nevidím.
Nech toho, prosím.
Zarezervovali jsme to místo, propagovali gala.
Lidi se přišli podívat. Nahráváme to.
Přestaňte blbnout, pane Erşane.
To ty jsi hloupý, pane.
Jste ve hře. Můžu to dokázat.
Dokaž to.
- Kolik stojí bochník chleba? - Celých deset lir!
Vidíš? Hrají si s tebou!
Klobouk dolů za tuhle hlášku!
Potlesk!
Půjdu se připravit. Ty uděláš prezentaci.
Řekněte mi, jak to dle vás dopadlo,
když byly poprvé testovány ideály lidstva o vlastnictví?
Promiňte?
Ptá se, kde jsou.
Už to chápu.
Je čas, abych přenechal pódium našim účinkujícím.
Şükran, tamhle je jeskyně. Tady! Tudy! Pojď.
Torrraku.
Prosím tě, neztrapňuj naši dceru.
Tati, provdejme mě za toho chlapa.
Už toho bylo dost.
Zlato, existují rituály, zvyky a tradice!
K čertu s tradicemi!
Mám osypky, když slyším „zvyky a tradice“.
To není nic pro mě.
Ale jo.
Ahoj!
Nebo mám říct „graugh“? Nevím, jaký jazyk použít.
Můj pane, jsem Kenan Mızraklı.
Tohle je moje žena Melisa Mızraklı a můj syn Kaya…
Mızraklı.
Posaďte se, prosím.
Možná sedíme na kameni, ale jejich kameny jsou otesané.
Jsou velmi pokročilí, drahoušku.
Pan Torrrak, že?
Ano, Torrrak. Se třemi „r“.
Doufal jsem, že mě opraví, ale…
Jmenuji se Torrrak Anaerkil.
Tohle je má žena Şükran Anaerkil a má dcera Çakıl Anaerkil.
Lovec, nebo sběrač?
Jsme sběrači.
Ze zemědělských družstev střední Anatolie.
Jsme trochu vidláci, ale naše dcera je pravá městská holka.
Nemůžu se smát vtipům na účet žen.
- Proč, pane? - Nechci riskovat.
Madam! Jak se máte?
Není moc upovídaná.
Jak komunikujete?
Strkáním a popichováním. Takhle.
Pak mě strčí ona a já jeho.
- Páni. - Jasně.
Moje žena mluví, ale její slova nic moc neznamenají.
Nasbírala jsem je pro tebe, na počest našich zásnub.
My jíme maso, zlato.
- Máme oheň. - Oheň.
Tati, mám té holce říkat švagrová, když to klapne?
- Ano. Jestli to klapne. - Jasně. Švagrová.
No, takže
pracujete s půdou a zemědělčíte?
Máme jen plot a hůl.
Tahle zasraná…
Jsme matriarchát, tak promiňte, že jsem nadával, dámy.
Kolik byla vaše poslední faktura za zemní plyn?
Naše jeskyně nemá požární vybavení.
Moji synové vám vybudují infrastrukturu až ke vchodu do jeskyně.
- Přesně. - Kamarádi si to udělali.
Nemají odečet a účtují jim náhodně.
- Tati, tchýně je působivá. - Jasně.
Řekl jsem „tchýně“. Je to tak?
Jasně, říkej jí tak.
Dobře. Tchýně je impozantní!
Pomůžu to tátovi zařídit.
S tvým synem
jdme se viděli u řeky a zamilovali se.
Jako dva civilizovaní lidé
nebo ne…
Něco takového. To je jedno.
Chtěli jsme se dát dohromady.
Pane Torrraku, vaše dcera mluví pravdu.
Mluví. Na strýce jsi udělala dojem. Strýček jako tchán.
Takže je nasbírala, jo? Pracuje.
- Ano. - V terénu.
- To nemůžeš. - Co?
Když uvážím, že by pracovala i v noci…
Bože!
To ještě ne.
Torrraku, co to je? To jsou naprostý hovada!
Co bude dělat, když ne pracovat?
Jasně. Čekáš, že budu celý den v jeskyni?
Vždycky jsme v jeskyni.
To sedí.
- Canere, pojď sem. - Ahoj.
Co to sakra je, synku?
Máš úplně nové koule!
To zní jako chytlavá fráze.
- Skvělá fráze! - Je to z matčiny strany.
Má to z matčiny strany?
Canere, synu, to je pan Torrrak a jeho žena Şükran.
Chtějí, aby sis vzal jejich dceru.
Já vím, tati. Jsou to skvělí lidé.
Úžasný kmen s nejlepším chlebem.
Ukázal jsi chléb mému tátovi?
Je to jako chleba, ale ne tak docela.
Doktor mi řekl, ať chleba omezím.
Ale neomezil?
- Ne. - Vidím.
Říkali jsme tomu „chlob“, a pak se z toho vyvinul „chléb“.
- Chlob. - Chlob.
Jak jsi to nazval?
- Chlup. - Řekla tomu chlup.
Nicméně, pane,
z lásky k ohni a duchovi větru,
bych si chtěla vzít vašeho syna.
Trpělivost, holka!
- Çakıl! - Tati…
Vymysleli jsme takzvanou manželskou smlouvu.
Synu, přines mi tablet.
- Přines to. - Je to pěkný.
Je to napsané, takže je o tom záznam. Dej mi ho.
Až nám tu holku dáš,
všechna půda a náčiní se stanou naším majetkem.
Proč?
Dáme ti i nástroj.
- Je tvůj syn nástroj? - Není?
Ani náhodou, tati.
Nárokujeme si půdu, kterou obdělávají, ovoce, které trhají?
Vidíš? Ten kluk je nástroj. Můj otec by nikdy nelhal.
Çakıle, co říkáš, drahá?
Jdeme, tati.
Tak necivilizované! Jak se opovažují!
Přestaň, holčičko. Chci, abys nás poslouchala.
Kayo, jdeme, synu.
Právě jsme začali chodit vzpřímeně, ale přišli jsme na to,
od chvíle, co hůl dělá svou práci, věříme v hůl.
Obdělávat pole a půdu, nic z toho nedělám.
Máme klacky a oštěpy, jsme vidláci a máme prachy.
Tati, buď trochu slušnej, lidi by měli být zdvořilí.
Je nechutný, mluvit o holi, to mě fakt nebere.
Můžu se na tý písničce taky podílet
nebo to vynechám.
Co bych dělal, kdybych měl v ruce hůl? To mě nutí přemýšlet.
Proč jsem tady? Jsem drobná a křehká.
Zlato, život s nimi by byl těžký, ale to by byl i jinde.
Podívej na tu naši hůl, jako bychom ji potřebovali.
Zbraně a děla jsou daleko.
Přestaň být tak naivní, potřebuješ knipl, abys točil s volantem.
Potřebuješ knipl, abys točil volantem.
Nevím, nebudu se do toho pouštět.
Potřebuješ knipl, abys točil volantem.
Nevím, nebudu se do toho pouštět.
Mon père dit la vérité.
Sans bâton roue ne tournera pas.
Çakıl už nemohl vzdorovat.
Po tom, co pár divokých zvířat napadlo kmen,
kameny, klacky a oštěpy se opět staly cennými.
A naši předkové založili rodinu.
Vynalezli nejen hůl, ale i spoustu dalších věcí.
Od té doby mnoho lidí malovalo, mnoho vytesávalo,
a mnozí se zabývali poezií a filozofií.
Ale ta stará dobrá hůl
nikdy neztratila svou přitažlivost.
Mnoho pěkných věcí jako energie se díky holi změnilo.
Kmeny se změnily v knížectví,
knížectví v království a království v říše.
A možná je tomu těžké uvěřit, ale kdysi tu byla demokracie!
Demos a Kratos.
Ahoj.
Ano?
Jsem nově zvolený. Parlamentní restaurace?
Jasně. Jistě, šéfe. Posaďte se, prosím.
Jsem radní, ne šéf.
No, radní,
můžete si dát úžasnou polévku za jednu minci.
Celé jehně, taky za jednu minci.
Jak to?
Jak může celé jehně stát jednu minci? Jinde nestojí pod 25!
Chápu vaše nadšení, radní. Je to vaše poprvé.
Na to si zvyknete.
Nějaké přílohy? Taky jen za jednu minci.
Jak to?
Víte, co je divný?
Můžete je sníst všechny
a dostat i dezert jako keşkül a zmrzlinu,
a stejně za vše zaplatíte jednu minci.
Tohle fakt nechápu.
Začnu s polévkou.
- Dám vám pírko. - Díky, ale tolik jíst nebudu.
Jistě, brácho. Sežereš celý svět.
Miska polévky pro radního!
Jak je to možné? Poznamenám si to.
Něco se musí změnit.
Buď v agoře předražují nebo tady podhodnocují.
Já to zvládnu.
Byla to úžasná podívaná, Claudiusi.
- Vážně… Bylo tam 50 000 lidí? - Nejméně.
Takže nejméně 50 000 lidí.
Šel jsem na pódium.
Viděl jsem spoustu vlajek s císařským znakem.
Každý má na hlavě napsané „Arturias“.
- Ten pokřik! „Arturias!“ - Arturias!
Neuvěřitelné. Řekni mu to.
Měl jste to vidět, šéfe!
Vedle kvarteta byli dva chlapi, kteří troubili na trombony.
Měl jsi to vidět!
Šel jsem na pódium a zeptal se: „Sundá někdo naše praporky?
- „Ne!“ křičeli! - „Ne!“
- Věřili tomu! - Vážně.
Řekl jsem jim: „Udělám z Říma hlavní město módy.“
A lidé se na sebe takhle dívali.
Řekl jsem to samé, šéfe!
Byl jsem v Miláně a řekl:
„Udělám z Milana Paříž východu!
- Věřili tomu! - Jasně.
Číšníku! Dej nám naše peří.
Protože máme plno.
Dej mi to, chlapče.
Dej mi to víno.
- Tady. - Díky, drahý.
Pane prezidente, je to hotové. Díky moc.
Neboj se, chlapče. Nemusíš mi děkovat.
Jeho synovec chtěl být povýšen na gladiátora v Koloseu.
Pomohli jsme mu.
Jste nejlepší, pane.
Jak se cítí ten kluk? Je se vším spokojen?
Sežrali ho lvi, pane prezidente.
Včera ho snědli v celku.
Jsme vděční, pane. Hned jsem zpátky.
- Ten chlap vážil 45 kilo! - Jasně!
Trvali na gladiátorství. Co teď?
Všichni mluví o principu zásluh, ale jen, když se jim to hodí.
Nic proti Kratovi nemám, šéfe.
Ale ten Demos je očividně hajzlík.
Kluci z vesnice za mnou chodí a říkají:
„Pane prezidente, udělejte ze mě císaře.“
- Sakra! - Věříš tomu, Arturiasi?
Nenechme se unést. Možná je to prostý občan.
Kdo to vůbec je?
Heil Caesar Veliký!
Asi není jedním z nás.
Ahoj. Jsem Safoklés.
Zvolili mě 70 % hlasů v malé vesnici.
Těším se na svůj první den.
Gratuluju. Jsi Sofoklés, kterého všichni známe?
Ne. Jsem Safoklés s „a“.
- Gratuluju. - „A“ místo „o“.
Nějakej nafoukanej hajzl! „Můj se píše s 'a'.“
Přines nám dvě jehňata.
Beránka, Tiberie?
Ne, šéfe, poseru se, jestli budu jíst víc.
- Do toho, kurva. O nic nejde. - Jo?
Dobrou chuť, pánové.
Ale ty ceny jsou divný.
Pro ty ceny jsme hlasovali, synku.
- Shodli jsme se na minci. - Jo.
Proč je to s ním těžké?
Je proti nám.
- Opozice? Takže je z druhé strany? - Nemluvme o tom.
Můžu se přidat?
Samozřejmě, prosím.
Hele, tahle restaurace má nižší cenu za jídlo.
A vy se máte docela dobře.
Předložím návrh na toto téma na dnešním shromáždění.
O nespravedlnosti.
Stavíme mosty.
Prosím?
Pan prezident říká,
že ostatní z té dálky potřebují most, aby se k nám dostali.
Co to plácáš?
Abych byl upřímný, moc jsem neposlouchal.
Jen jsem to vyhrkl.
Taky někdy jdu mimo scénář.
- Tak co? Funguje to dobře. - To nic.
Kdybyste mě mohli podpořit,
dnes přednesu projev na shromáždění o genderové rovnosti
a dám o něčem hlasovat.
Je tu i otázka práv zvířat.
Situace v arénách. Co ti lvi jedí?
- Co jedí? - Určitě ne jehněčí.
- Páni! - Ten chlap mluví!
Jsi tady, abys zastupoval Římany, nebo řídíš zoo?
Jo! Chci říct, že si ho pozorně prohlížím, šéfe.
A není nedotknutelný.
Nemysli si, že jsi nedotknutelný.
Safo, dej se dohromady.
Mé bílé vlasy jsou důkazem zkušeností.
S tímhle na pódium nechoď, nebo se ti budou vysmívat.
Vážně? Uvidíme.
- Jo? - Jo.
- Půjdeš na agoru? - Ano!
Tiberie, na a uspořádej shromáždění na agoře.
- Dobře. - Platíš lidem za účast?
Při shromáždění musíš všem dát minci, jinak nikdo nepřijde.
Dnes budu stát před svým lidem a řeknu jim celou pravdu!
Jak se má tohle impérium?
Od Marca Aurelia a Cicera až po tyhle podvodníky?
- Přijdu na to! - Opravdu?
- Jo! Na agoře! - Na agoře?
Strčím ti do zadku římské kopí, pokud ne.
- Půjdu na pódium. - Vážně? Na agoře?
- Ano! Na agoře. - Vážně?
- Půjdeš na agoru? No tak! - Ano. Ano!
Správně… Drazí Římané…
Sklapněte už!
Pan prezident má projev.
Do toho, pane prezidente.
Jedeme, Říme, jedeme.
Nastal náš čas, jdeme do boje.
Římané!
Krajané!
Kdo je vaše matka? Kdo je váš otec?
Kdo jsou vaši předci?
Naše matka je královna Demeter.
Náš otec je velký Jupiter.
Co by na to řekli naši předkové?
Milujme a buďme milováni.
Na tomto světě jsme jen smrtelníci!
- Bravo! - Bravo!
Dovolte, pane prezidente.
Drazí bratři a sestry.
Všechno, co máme, patří Římu.
Nemáme nic, a nic nechceme.
Já nemám spodní prádlo!
Vše, co máme, patří Římu!
Moji Římané.
S prezidentem Claudiem vytvoříme ve shromáždění skupinu,
která vám bude nadále sloužit.
- Ano! My skupiny milujeme! - My všichni!
Mluvím jménem doktorů.
Shromáždění zatím nepodniklo nic ohledně práv zaměstnanců lékařů.
Kde máme odstupné?
- Pojď. - Teď mluv.
- Vy jste expert. - Mluvte.
Doktoři jsou spravedliví ve svých požadavcích…
- A? - Takže?
- A my… - Jo?
- Zopakujete otázku? - Vidíš?
Už toho máme dost!
Sdílím svůj poslední post a odcházím! Odcházím!
- Běž! Sbohem! - Bů
Pardon, když jste zmínil skupiny,
co slibované orgie?
Můžeme se jich účastnit my, lidé?
Komunikovali jsme s obcemi.
Vyčlení velké plochy,
aby se do sebe veřejnost mohla pustit.
To je naše řešení.
Jasně. Už se do toho nepleteme.
Necháme vás být.
Takže neříkáme: „Pro lid, navzdory lidem.“
Bravo!
Počkat.
- Nemáte co říct? - Ten chlap!
Kam jdou všechny ty peníze z daní?
A co rostoucí životní náklady…
- Počkej. - Ale já…
Naši krajané umírají hlady!
Co by měli naši Římané jíst? Kameny?
- Bravo! - Bravo!
Chcete se od nás odtrhnout?
Vy sráči! Nedovolíme vám to!
- Bravo! - Řekni jim to!
Arturias!
- Všichni naši odpůrci náš můžou kouřit! - Tady!
Ano! Ať ti, co nás nenávidí,
mají takový hlad, že jim pavouci budou v zadku plést sítě!
Germáni!
Germáni! Neporazí nás!
- Oni za tím vším stojí! - Jasně.
- Zvítězíme! - Tečka!
Tečka.
Počkej. Pořád máme co říct. Hele!
- Dnes, pokud jde o práva žen… - Dost, synku!
Jsem žena senátora. Přestaň žvanit.
- Jasně. Tak běž. - Jdeme.
Moji Římané.
Představuji vám Tiberia, který je vedoucí naší ženské pobočky.
- Zvládnu ženy? - Ano.
Slibuju, že zvládnu
problémy každé ženy osobně!
Věřte mi a…
Císař Cornelius, třetí zleva.
Bravo! Ať žije Cornelius!
No…
Arturiasi, včera jsem tě ve skupině neviděl.
Byl jsem na dně, císaři.
Mával jsem na vás, ale neviděl jste.
Jak se máš, Claudiusi?
Víte, jaké to je, císaři. Dovoz, vývoz. Zvládneme to.
Právě jsem exportoval mrak Peršanům.
Vidíte je, císaři? Mraky na obloze.
A export je na papíře.
Dobře. Ale co to sakra děláte? Bouříte masy?
Naopak, císaři, usmiřovali jsme si je.
Podívám se.
Dobře, Římané.
Jak se máte?
Paráda!
Naši lidé jsou s tvrdou prací spokoje i
a projevují nám svou vděčnost.
Řeknu vám to jasně.
Římané oceňují, oslavují, a hájí svého vůdce,
který zahájil novou éru Říma.
V současném klimatu žádnému Římanovi nic nechybí.
Vládní úředníci vědí, jak si přivydělat.
Vy jste nový senátor? Pojďte sem.
Co vy na to?
Můj velký císaři,
měl jsem nějaké nápady,
ale nezískal jsem potřebné hlasy ve shromáždění.
Chci se přidat do skupiny starších.
Brzy budeš obklopen staršími.
Bravo. Velmi dobře. Nemůžeš jet sólo. Být ve skupině je nejlepší.
- Bude tam. - Jasně.
Zdravím.
Vítejte, doktorko.
Já nevěděla, že všechny cesty vedou do Říma.
To ví všichni.
Věděl jsem, že se vrátí.
Drahá Semro,
dej tam dobrou kazetu a rozvesel nás.
Účtují si za vzduch a vodu a vždycky podvádí.
Můžeš rozbít prasátko, ale stačit to nebude.
Všichni lidé nahoře začali krást.
Co říkáš, bratře? To se nezmění.
Uvidíme, který to bude,
ten nás zachrání.
Neměli jsme peníze a mám malou šanci na úspěch.
Co mohou chudí dělat? To se nezmění.
Na strádání jsme zvyklí a zase se vydáme na cestu.
Dobré věci se nedějí přes noc.
Uvidíme, který to bude,
ten, co přijde a zachrání vás.
Účtují si za vzduch a vodu a vždycky podvádí.
Pojď a zabav mě, to se nikdy nezmění.
Všichni jsou stejní, každý z nich je nelidský.
Orgie každý den, to se nikdy nezmění.
Jsou lidé ve své podstatě dobří nebo špatní?
Po staletí jsme viděli všechny druhy.
Dobré i špatné.
Hrdiny i zbabělce.
Moudré i šílené.
Muž, nebo žena?
Spíš matriarchát, nebo patriarchát?
Kdo ty lidi vychovává?
Matky rodí taková lví srdce!
Dobře, rodí je.
Jsou pak tato lví srdce později zkažená?
Chci vinit společnost.
Ale ticho. Nemůžu se k tomu přimět.
Cože?
Cemile, holka, měla jsi tu postel pozvednout.
Dala jsem ji doprostřed, sestro.
Chtěla jsem ji mít vysoko jako trůn!
Ano! Udělej z ní trůn!
Pak může ze svého trůnu křičet rozkazy. Třeba mě i uškrtit.
Nežárli na bratra.
Můj syn je skutečný princ!
Obřízka Yağıze Efe by neměla být na úrovni jako všechno ostatní.
Jeho postel bude nahoře jako trůn!
Bude takový lamač srdcí!
Až mu vyndají stehy,
každý by měl schovat dcery.
Můj synovec vyzařuje mužnost!
Ptá se mě: „Mami, když jsem teď muž, budu se ženit?“
To je zlatíčko!
Ať zůstane svobodný
a baví se každý den.
Můj drahý synovec se může scházet každý den s jinou holkou.
Přesně. Snad ho nebudou přitahovat ty špinavky.
- V moři je spousta ryb. - Jasně.
Tvůj bývalý snoubenec to musel při rozchodu cítit stejně.
Tahle mrcha s těmi otravnými komentáři.
Tomu dítěti je devět, je ve svém původním obalu.
Myslím, že zavazuješ stuhu na špatné straně.
Sklapni, Sibel, nebo ti tu hubu zavřu.
Yağız Efe je skutečný princ!
Je to lev rodiny!
- Chci mu utrhnout jeho párek. - Zase?
Jen řečnicky, samozřejmě. Proč bych to dělal?
Stejně je dnes řežou, ne?
Ano. Před obřadem je uříznou.
Cemile, mrkneme na dorty a limonády.
Dobře, sestro.
Co na to říct? Přišly jste o rozum.
„Je to opravdový princ!“
Máš být demokrat,
ale když dojde na Yağıze Efeho, obracíš se k monarchii.
- Ukousnu mu jeho párek. - Bláboly!
Podruhé, Nurane. Beru to vážně.
Ty hlupáku…
Yağızi Efe!
Mami, ulomil se vršek hůlky.
Vážně? V tento důležitý den?
Taková náhoda! Může to být znamení?
O to se nestarej, chlapče. Opravíme to.
Prožíváš svůj okamžik. Soustřeď se.
Viděls tu postel, Taci? Je na zemi.
- Chtěla jsem ji nahoře jako trůn! - Jasně.
Yağız Efe, můj koblížku, jak se máš, lásko?
Trochu se bojím, mami.
Ale jsi princ, synu. Princové se nebojí.
- Že, brácho? - Jasně.
Byl jsi obřezaný, strýčku?
Jasně, že jo.
Taky ses bál?
Jestli jsem se bál?
Pořád se bojím, když jde o mé nádobíčko.
Kdybychom tu hráli fotbal, vždycky bych ho zakrýval.
Proto si pořád dáváš ruce do kalhot?
Ano, ze strachu. Ujišťuju se, že tam ještě je.
Nervi mu do hlavy ty nesmysly.
Řekni mi, až tu bude váš strýček Aslan.
No tak, holka, mrkneme na dort a limonádu.
- Dobře. - Dejte mi vědět.
Tak jo, sestro. Pojď.
Taci, kde je ta obřízka?
Kde jsou İbiş a Aslan?
Aslan se stará o organizaci.
Takže nevím.
- Aslane! Jdeš pozdě! - Jsme tady.
- Čekáme už hodiny! - To nic.
- Strýčku Aslane. - Ahoj!
Ty malý darebáku!
Ukaž nám svůj párek. Do toho.
Taci, ať ukáže párek.
- Ukaž ho! - Ukáže ho. Buď trpělivý.
Uklidni se.
Taci, synu, ty jsi taky opilý?
Ano, brácho.
To nic. Jen půl lahve vodky.
Jsem nadšený, víš?
Ovládám cokoli, kromě těžkých strojů.
Není to, jako bych měl obsluhovat grejdr.
- Přesně. - Bůh mi pomáhej!
Işıku, brácho, tohle je İbiş.
Ibişi!
Vojáku!
Fahri, co by sis dal?
- Teď jsem v pořádku, Aslane. - Dobře.
Nech mě to zařídit.
Jak se máš, synku?
- Işıku, bratře. - Ahoj.
Yağızi Efe, synu, pozdrav svou obřízku.
- Ahoj. - Jak se máš, ty darebáku?
Je to pořádnej hajzl.
Jdou po tobě holky, Yağızi Efe?
Aslane, bratře, vezmi ho pod svá křídla.
- Veď ho. - Povedu ho.
Víš, jak jsem mu říkal, když byl malý?
Říkal jsem mu: „Vojáku!“.
Podívej na jeho hlavu!
Proboha! Prosím, lidi.
Co jsi mi říkal, když jsem tě nazval vojákem?
Aslane, žádám tě, abys přestal.
Işıku, prosím. Je to nejšťastnější den tvého syna.
Hele, tady Fahri
je jedním z nejobřezanějších v celé ulici Bağdat.
O koulích nemluv, Aslane. Moje práce zahrnuje jen to druhé.
- Işıku. - Ano?
Máš nějakou kolonyu?
Na dezinfekci vybavení?
Ne, brácho, abych trochu zředil limonádu.
Třesou se mi ruce.
- Jedna sklenka a budou v klidu jako vždy. - Fahri.
To doufám.
- Promiň. - Nic.
- Fahri. - Ano?
Citrónová vůně?
80%? To bude stačit.
Smíchej to se sklenicí limonády.
No tak. Jdeme na to.
Ukaž mi to.
- Vojáku! - Vojáku!
- Do toho, synku. - Klídek.
Ukaž mi to.
Nejdřív to utlumíme, ne?
Dej mi minutku, Işıku.
- Tady, Fahri. Přiťukneme si. - Dej mi to. Přines to.
- Vítej, Fahri. - Napijeme se.
- No tak, Işıku. - Obřízneme ho, neboj.
Žij trochu okamžikem. Uklidni se, Işıku.
Budu žít okamžikem po obřízce.
Všichni jsme se nechali obřezat. To nic.
Ty darebáku!
Ten chlap je opravdová hrozba!
Hrozba!
Ukaž mi to, synku. Neviděl jsem to.
Nejdřív to utlumíme, ne?
Umrtvíme ho.
Je to malý problém, takže to zvládneme.
Fahri. To má z matčiny strany.
Není to Işıkova chyba!
Proboha! Aslane, už toho bylo dost!
To nic, brácho.
- Dobře. - Je mu teprve devět.
To je dobrý. Já mám 44, ale s vbočením!
Bouchni! Hraj, když vtipkujeme.
Tak jo, hochu, teď…
- Umrtvíš to? - Jistě.
Fahri, víš, co v takových situacích dělám?
Otupím své rande.
Nechám ji pít a pak bum!
Jsi skvělej, Aslane!
Jsi připravený?
- Já se vůbec nebojím, pane. - Dobře.
Ale dobře to znecitliv, jo?
- Ty pitomče! Rascale! - Vojáku!
Podívej, chlapče, tenhle den má smysl ze všeho nejvíc.
Máš tady mě,
svého strýce a svého otce Işıka, druhého strýce.
- Je tu i İbiş. Koukej! - Bouchni, İbişi.
Teď jsi na řadě ty, İbişi.
Tvoje matka tě považuje za prince, a všechny holky tě milují, Yağızi Efe.
- Neboj. Dobře? - Než se naděješ, bude po všem.
Jsi připraven, synu?
- Ukaž. - Nejdřív tě otupí.
- Utlumím to. Dobře. - Tady je jehla.
To bylo ono. To bylo nejtěžší. Už žádná bolest.
Znecitlivěl jsi to?
Za dvě minuty to zabere.
- Odpočinek je fajn. - Bude konec.
Ukaž mi to. Ano, je to celé otupělé.
Je otupělý.
Mám ztuhlou ruku!
Ztuhla mi ruka…
- Pojď, Taci, cinkneme si. - Jasně. Myslel jsem, že jsme skončili.
Žij okamžikem, Işıku.
- Uvolni se, prosím. - Uvolním se, Aslane.
- Pořád ho neobřezal. - Dobře.
- Vteřinku. - Bouchni.
Işıku, bratře. Jdeme na to.
Jsi připravený?
- Neboj. - Neboj se.
Máš moji podporu.
Jsi voják!
Držím to… Jo, takhle.
Je tu tvůj otec a strýcové.
- Podívej se nahoru. - Můžeme?
- Řež. - Řežu to.
Do toho, chlape.
Hej! Buď klidný a vyrovnaný.
Uřízl jsem to.
Dobře.
Je po všem, synu. Ty jsi ale statečný!
- Bože! Celé to upadlo. - Tady máš.
Taci, asi omdlím.
- Počkej, Işıku. - Klid.
Omdlívám.
- Klid. - To nic.
- Nebouchej, İbişi. - Já omdlím, Taci.
Ale je to otupělé, co?
- Já… - Co budeme dělat teď?
Co se stalo?
- Proč jsi mi to dal? - Už to obřízl?
- Cože? Jo, bylo to v pořádku. - Ano.
Bude takový lamač srdcí!
Zajímá mě, komu zlomí srdce.
Už je z něj chlap! Lví král!
Kde je Işık?
- Moc se vzrušil. - Ano.
Víš, jak to si Işıkem chodí, sestro.
Je divnej!
Je tak odporné omdlít.
Synu, teď jsi muž!
Nic necítím, mami.
Chci mu utrhnout párek.
Už je pozdě.
Chci ukousnout jeho párek!
Tady máš.
Co se stalo?
Vojáku!
Schytala to hlava.
Vážení diváci, říká se, že není dobré být přehnaně ochranářský.
Můžete tomu říkat kabaret,
aniž byste se dotkli společenských problémů?
Promiňte.
Líbila se mi scénka, ve které jsem byla.
To jsi napsal ty?
Jsem rád, že se ti to líbilo.
Bylo to skvělé prohlášení k zastavení toxické maskulinity.
Jak by mohly ty matky a tety
zkazit toho mladíka?
Přesně!
Říkají mu lví srdce, tygr.
Pak si muži myslí, že nás převálcují!
Říkám ne!
Jako muž, vaše postřehy byly neuvěřitelně chytré, pane.
Porušil jsi všechna tabu, chceš-li.
To je od vás milé, mladá dámo.
Jasně. Můžeme pít a flirtovat?
To bych si moc přál!
A jsi v ideálním věku!
Můžu tě lehce oklamat, že na mě napíšeš svůj dům.
Promiň, jestli je to moc klišé.
Dokončíme převod hned teď!
Přesně tak.
Bratři, podívejte.
Podle nového zákona mají všechna tato místa
stavební povolení.
Tohle místo už nebude bráno jako les.
Jo!
A poté, co s tou zemí uděláme, nebudeme považováni za lidi.
Neskutečné štěstí!
Vlastníci půdy nám budou ťukat na dveře.
- Jo. - Ale víme, co dělat.
Dáme jim zabrat.
- Ano. - To je ono.
Jsem na vás hrdý.
Miluju řízení této veřejné kanceláře.
Jste úžasní lidé! Posaďte se, prosím.
Vše máme od vás, našeho manažera.
- Ty buzerace. - Přesně.
Ale musím tě varovat.
Nenos tady tak drahé hodinky.
Pane, nosím je od doby, co nosíte vy ty své.
Máš pravdu. Měl bych ti jít příkladem.
- Sundáme je. - Hned.
Ukaž svoje.
Počkej. Jsou trochu lepší než moje?
Pamatuješ na ten hotel? Tam jsem je dostal.
Ale to já jsem podepsal tu dohodu.
Ty hodinky měly být mé.
Už nic neříkej!
- Dej mi je. - Jistě.
- Ale nenos je tady. - Dobře.
Pět minut jsem nevzal úplatek.
Začínám šílet.
Jdi na své místo.
Dále.
Ahoj.
Cesta to komplikuje. Máme svázané ruce.
- Jo. - Jsem Aylin Seçkinová.
Dnes tu začínám. Mé doklady.
Ukažte. Slečno Aylin.
Zástupce manažera.
Dobře, minutku.
- Sermet a Erkin. - Zdravím.
Zůstaňte tu, vy dva.
No… Počkejte.
Takže slečna Aylin bude mít větší autoritu než vy dva.
Co se děje, pane?
Máme tu funkční dynamiku.
Měli bychom vám předložit naše dokumenty
bez iniciál slečny Aylin?
Nebo ji můžeme obejít, že je na nemocenské.
A v některých případech ji můžeme zaznamenat jako mrtvou.
Znám klauna Fuata, který pracuje v márnici.
- Pěkný. - Dobře.
Gratuluji a upřímnou soustrast.
Vítejte. Sermete, dej jí pečeť.
- Hned, pane. - Pečeť je nutná pro autoritu.
- Tady máte. - Jasně. Gratuluju.
- Běžte. - Prosím.
Süleymane, čtyři čaje!
Informovali mě v sídle v Ankaře.
Některé oblasti už nejsou brány jako lesy. Sakra.
O tom jsme právě mluvili.
Všichni jsme z toho hrozně naštvaní.
Salamun alejkum.
Je tu Katastr nemovitostí a katedrála?
Ne, tady podej-a-rozděl.
Rızo, líbí se nám tvůj vtipný přízvuk.
Ale dneska ty bláboly nesnesu.
- Jdi za Aylin. - Promluv si s ní.
Promluv si s Aylin.
Slečno, mám dva hektary půdy.
Chlapi z čajovny tvrdí, že se na tom může stavět.
Můžete to zkontrolovat?
Jasně. Ukažte.
Dej to sem.
Ano. Ta půda může být stavební pozemek.
Postavíme si malou chatku. Víc nechceme.
- Chatu? Ne, nemůžete. - Ani náhodou.
To nejde.
Musíte tu půdu prodat.
Manažer to minule říkal. Je to vhodné pro turistiku.
Turistická zóna.
Ne, pane, můžete stavět cokoli chcete.
Něco, co chce?
To jsem tu ještě neslyšel. To nejde.
- Ale paní řekla, že můžu. - Ano.
Rızo, chci ti odpovědět s divným přízvukem
a mluvit s tebou takhle, ale mám špatný akcent.
Jste tak vtipný, pane.
Zdravím, pane Nizami a jeho muži. Jak se máte?
Vítejte, pane.
Bum, bum!
Podívej se do kapsy.
Jak ty to děláš?
- Jak se máš, Servete? - Pane…
Erkine, bum!
Páni, Sami!
Jste paprsek slunce v této kanceláři, pane.
Jak je? Bum!
Jak jsi mi to vůbec nandal?
Jde o rychlost. Nemám čas, musím být rychlý.
Vítej, bratře, posaď se. Můžu ti říkat bratře?
Říkej mi tati.
- Tati! - Náš táta.
Tati, potřebuju laskavost.
Můžeš mi na tohle napsat:
„Koupil ty hodinky z vlastních peněz?”
Samozřejmě.
Süleymane, kafe!
- Ještě jsem ji neviděl. Je nová? - Je nová.
- Bum! - Aha!
Co se děje?
Jak se opovažujete?
Promiň. Süleymane, bum!
Běž už.
Pane, co máte za úkol?
No, Nizami…
Potřeboval jsem změnu územního plánu
pro oblast mezi lesem a břehem.
Výborně!
- Ano, zvládli jsme to. - To už je.
Víš, že jsem koupil hodně pozemků v této oblasti.
Sežeň mi povolení na stavbu hotelu.
Jen vyřiď papíry a tak.
Jaký hotel máš na mysli?
Chci, aby si lidé, co to uvidí,
řekli: „Ten zasranej hajzl zničil celou pláž!“
A chci,
aby to uvnitř bylo úžasné místo,
které vám zajistí prvotřídní pětihvězdičkový zážitek.
Popisujete můj vysněný hotel, pane!
- Pane. - Co?
Můžete stavět, ale nemůžu to povolit.
- Promluvte s mým manažerem. - Dobře. Pane manažere…
Jasně. Sami, pane, znáte ten malý pozemek?
Ten je Rızy.
Vlastníte ten malý pozemek uprostřed, co trčí jako tyč?
- Ano. - Kde jsi byl?
Hledal jsem tě!
Bum, bum! Podívej se do kapsy.
Páni! 50 000 lir!
Vezmu to zpátky. To byl jen test.
Nevšiml sis toho, že ne?
- Ne. - Vypadal překvapeně.
Pane Rızo, to je pan Sami. Je to velký turistický magnát.
Jistě, poznávám vás.
Jistěže jo, ty podvodníku!
Poznávám tě. Protože jsem předtím pracoval s dobytkem.
Krávu zaměřím okamžitě.
A počítám, že vážíš kolem 100 kilo.
Jsi plnoštíhlý.
Ale uvidíme, kolik mléka mi dáš.
Rıza je jeden z nás!
Ano. Tohle je hotová věc.
Dejte Rızovi oralet.
Na kafe je moc brzy.
Takže postavíš hotel, jo?
Ale jak to bude fungovat, synku?
Uprostřed tvé obrovské parcely je můj dvouhektarový pozemek.
Co budeme dělat?
Uděláme to takhle, Rızo.
Prodáš mi svůj dvouhektarový pozemek za rozumnou cenu.
Ale co pak? Říká se, že se tam nedá postavit ani chata.
Jasně, chatu tam postavit nemůžeme.
Ale pán říká, že zničí pláž.
Zákon je jasně na straně pana Samiho.
- Vážně? - Ano.
Neříkej?
Tak udělej tu svou bum, bum magii, abys to vyřešil.
Bum, bum.
Opravdový kouzelník!
Sami, pane, vyřídím ti dokumenty s Rızou.
O nic se nestarej. Povolení máš.
Jo, vyřiď si to. Já nemám čas.
Samozřejmě.
Tady jsem sepsala svůj dlouhý nesouhlasný názor:
„Parcela není vhodná pro turismus.“
Tady máš.
A očekávám okamžitou omluvu za tu drzost, kterou jste předvedl.
Brát nebo dávat úplatky
je známkou slabosti a nemravnosti.
Když podplácíte úředníka, aby dělal svou práci,
pak se děje něco nezákonného.
Styďte se, pane.
Sami, pane, Aylin právě přednesla pasáž
z románu Střízlík od Reşata Nuriho Gültekina.
- Taky mě překvapila. - Bravo!
No, slečno Aylin, i na úrovni ministerstva…
Vězte, že jsem měl jejich souhlas, než sem přišel.
Promiňte, ale já váš dokument nepodepíšu.
A pošlu své hodnocení ministerstvu.
No tak, slečno, nedělejte to. Teď nebudu moct prodat svůj pozemek!
Slečno Aylin, nestyďte se dát mi číslo.
- Buďme k sobě upřímní. - Jasně.
Čísla nám jdou všem, má drahá Aylin.
Podělíme se o to spravedlivě.
Spravedlivě?
Holka, jsi státní zaměstnanec. Buď rozumná!
Jasně. Podívej na Rızu.
Vážně chceš zklamat staříka, Aylin?
Protože jste všichni zloději, mám se k vám přidat?
- Jasně. - Jasně.
- Vezmi si to. - Nemůžu.
Vezmi si to!
Nemůžu.
- Vem si to! - Nemůžu.
Vezmi si to.
K čertu s tou korupcí!
Vezmi si to.
Nemůžu. Je to od daňových poplatníků.
Ukradni to.
Nemůžu. Jsou to peníze státu.
Co a jak můžu dělat s čím?
Vem si to, to je běžná cena.
Prostě ho ukradni. K čemu ten povyk, se na to vykašli.
Jak a s čím se dá vyžít?
Ukradni to.
Nemůžu. Chudí to potřebují.
Ukradni to.
Nemůžu. Jsou to špinavé peníze.
Jak a čím tě mám potrestat?
Do hajzlu s kázáním a tvými bláboly.
Nemám čas na žvásty chudých lidí.
Jsi s davem a já zařídím, aby pršelo.
Stejný příběh, nikdy se nemění.
Během oběda si vyřizuje věci.
Život je krutý.
Co na to říct?
Jsi dobrý jen do kabaretu.
Zastrčený idealista tvrdící nám, že nemáme krást.
Přestaňte tancovat, vysvětlím vám to.
Když se věci dostanou do slepé uličky,
měli bychom začít znovu? Co myslíte?
Jak někdo může dělat pořád stejnou chybu?
Nebo mají tentokrát pravdu?
Pane vypravěči, už jsme skoro všichni připraveni. Takže…
Jen jsem chtěl udělat pěkný úvod pro naše poslední podobenství.
Jaké?
Tohle.
Drahý, zamilovala jsem se do tebe.
Chci, abychom byli rodina a měli děti. Ale…
- Ano, lásko? - Chci říct…
Mám pocit, že bych se neměla míchat s tvými lidmi.
Ale proč, drahoušku?
Nevím, mluví o holích a zbraních.
Nechci přivést dítě do tak špinavého světa.
Ale jak můžeme jít příkladem, když to teď vzdáme?
Máš pravdu.
Možná nebudeme moci být vládnoucí stranou,
ale aspoň zůstaneme v opozici.
Tak jo.
Tak tohle říkali.
A pak zůstali v opozici po zbytek života.
Brácho, už je pozdě. Lidé chtějí jít.
LAKOMEC
KONEC
Překlad titulků: Rudolf Havlík