‫- קונרי תעשיות קולנוע בע״מ -‬
‫- איזה מין חיים -‬
‫״ברוכים הבאים‬
‫״מה הבאתם לנו?‬
‫״אתם רוצים את כל העולם‬
‫״במחיר כרטיס‬
‫״ברוכים הבאים‬
‫״מה הבאתם לנו?‬
‫״באתם בידיים ריקות‬
‫״אבל תצאו מלאים‬
‫״באתם בידיים ריקות‬
‫״אבל תצאו מלאים‬
‫״האם חייבים להתפשר‬
‫״בשביל לצחוק קצת?‬
‫״למה לא לצחוק כל הזמן?‬
‫״בטח שאפשר!‬
‫״האם חייבים להתפשר‬
‫״בשביל לצחוק קצת?‬
‫״למה לא לצחוק כל הזמן?‬
‫״בטח שאפשר!‬
‫״זהירות! הס! החיים קשים!‬
‫״לא על כל אחד אפשר לסמוך‬
‫״בני אדם לא יודעים שובע‬
‫״שאלו מה, מדוע, איך ולמה‬
‫״כשהחיים טובים אליכם‬
‫״לכו על יופי‬
‫״החיים בזבל, אז שחררו‬
‫״תגידו יחד איתי, אלה החיים‬
‫״הקברט מתחיל‬
‫״תפסו לכם מקום‬
‫״למה לא לצחוק כל הזמן?‬
‫״בטח שאפשר!״‬
‫ברוכים הבאים, קהל נכבד. כמה טוב שבאתם.‬
‫הקברט מתחיל!‬
‫הוא תכף מתחיל, אבל איפה השחקנים?‬
‫אולי באתי לפני הזמן?‬
‫אדון ארשאן!‬
‫אל תעשה מזה עניין, נמצא פתרון.‬
‫מה הסיפור?‬ ‫-זה לא הקברט ״איזה מין חיים״?‬
‫לא. המקום סגור.‬
‫סתם, בצחוק. קלישאה קטנה.‬
‫חשבתי שבאתי לפני הזמן,‬ ‫כי לא היה פה אף אחד.‬
‫נו באמת, לא ראית את כולם‬ ‫רוקדים על הבמה לפני רגע? בחייך.‬
‫לא לזה התכוונתי. אני המנחה של הקברט הזה.‬
‫הבנתי. עשית את זה בשביל אפקט הריחוק.‬
‫אז אין פה רקדנים. אין פה קהל. זה הקטע?‬
‫טוב, אני לא רואה קהל!‬
‫די, תפסיק עם זה.‬
‫שכרנו אולם. פרסמנו שיש גאלה.‬ ‫אנשים קנו כרטיסים. זה אפילו מצולם בווידאו.‬
‫אדון ארשאן, מספיק עם השטויות.‬
‫זה אתה שעושה שטויות.‬
‫אתה מופיע בהצגה.‬ ‫אני יכול להוכיח לך תוך שנייה.‬
‫נו, תוכיח!‬
‫כמה עולה כיכר לחם?‬ ‫-עשר לירות שלמות!‬
‫אתה רואה? עובדים עלינו בעיניים!‬
‫אני מסיר בפניך את הכובע.‬
‫מחיאות כפיים!‬
‫אני אכנס לדמות ואתה תציג אותי.‬
‫מה תגידו אם אשאל אתכם‬
‫מתי עמדו עקרונות הקניין למבחן‬ ‫בפעם הראשונה?‬
‫סליחה?‬
‫היא שואלת איפה הם.‬
‫אה, הבנתי.‬
‫הגיע הזמן לפנות את הבמה לשחקנים שלנו.‬
‫שוקרן, יש פה מערה. קדימה!‬
‫טוראק,‬
‫אנא ממך, אל תעשה בושות לבת שלנו.‬
‫בוא, אבא. אתחתן איתו וזהו.‬
‫מספיק עם זה כבר.‬
‫ילדה שלי, יש טקסים, מנהגים, מסורת!‬
‫לעזאזל המסורת!‬
‫אני חוטפת צמרמורת כשאני שומעת ״מסורת״.‬
‫זה בטוח משהו רע.‬
‫לא, זה לא רע.‬
‫או, שלום!‬
‫או שמא ״גרעעעע״?‬ ‫לא ידעתי באיזו שפה להגיד.‬
‫אדוני, אני קנאן מיזרקלי.‬
‫זאת אשתי, מליסה מיזרקלי,‬ ‫ואתה מכיר את הבן שלי, קאיה…‬
‫מיזרקלי.‬
‫שב, בבקשה.‬
‫אנחנו אמנם יושבים על אבנים,‬ ‫אבל לפחות מסותתות. יופי.‬
‫הם מתקדמים מאוד.‬
‫שמך טוראק, כן?‬
‫כן, ״טוררראק״. עם שלוש ר׳.‬
‫קיוויתי שתתקן אותי, אבל…‬
‫קוראים לי טוררראק אנארקיל.‬
‫זאת אשתי, שוקרן אנארקיל,‬ ‫והבת שלי, שקיל אנארקיל.‬
‫צדים או מלקטים?‬
‫אנחנו מלקטים.‬
‫מקואופרטיב אנטוליה מרכז.‬
‫אנחנו קצת כפריים,‬ ‫אבל הבת שלנו עירונית אמיתית.‬
‫אני לא צוחק מבדיחות על נשים.‬
‫למה?‬ ‫-אני לא רוצה לקחת סיכון.‬
‫גברת! מה שלומך?‬
‫היא לא דברנית גדולה.‬
‫איך אתם מתקשרים?‬
‫בדחיפוֹת. ככה.‬
‫ואז היא דוחפת אותי, ואני דוחף אותו…‬
‫וואלה…‬ ‫-כן.‬
‫אשתי מדברת מלא אבל אומרת מעט.‬
‫ליקטתי את אלה בשבילך, לרגל אירוסינו.‬
‫אנחנו אוכלים בשר, מותק.‬
‫את יודעת, יש לנו אש.‬ ‫-כן.‬
‫אבא, לקרוא לה ״גיסתי״ אם נסגור עניין?‬
‫כן, אם נסגור עניין.‬ ‫-כן. ״גיסתי״.‬
‫אז אתם ממש‬
‫עובדי אדמה? חקלאים?‬
‫יש נו רק גדר ומקל.‬
‫בן אלף זונות…‬
‫החברה שלנו מטריארכלית,‬ ‫אז סליחה על הביטוי.‬
‫אדון טורראק, כמה אתם משלמים על גז?‬
‫עוד לא חיברו לנו את המערה לתשתית.‬
‫הבנים שלי יכולים להניח לך צינור‬ ‫עד לכניסה למערה.‬
‫בדיוק.‬ ‫-לחברים שלנו כבר התקינו.‬
‫אף אחד לא קורא את המונה,‬ ‫ומחייבים אותם סתם.‬
‫אבא, חמותי מרשימה.‬ ‫-כן.‬
‫אמרתי ״חמותי״, ככה אומרים?‬
‫בטח. תקרא לה ככה.‬
‫טוב. חמותי מרשימה!‬
‫אעזור לאבא שלי להתחיל.‬
‫הבן שלך ואני‬
‫ראינו אחד את השנייה על גדת הנהר והתאהבנו.‬
‫כמו שני אנשים מתורבתים‬
‫או לא…‬
‫כלומר… משהו כזה. לא משנה.‬
‫רצינו להיות ביחד.‬
‫אדון טוררראק, הבת שלך מדברת לעניין!‬
‫היא מדברת! הרשמת את הדוד. כלומר את הגיס.‬
‫אז את ליקטת את אלה? נתת עבודה.‬
‫כן.‬ ‫-בשדה.‬
‫את לא תעבדי!‬
‫כלומר, היא הרי תיתן עבודה גם בלילות.‬
‫אלוהים!‬
‫אנחנו עוד לא שם.‬
‫טוררראק, מה זה?‬ ‫הם ממש פראי אדם!‬
‫מה היא תעשה אם לא תעבוד?‬
‫כן, אתה מצפה שאשב כל היום במערה?‬
‫טוב, אנחנו כל הזמן במערה.‬
‫זה מתאים.‬
‫ג׳נר, בוא הנה.‬ ‫-היי, שקיל.‬
‫מה זה שם, בן?‬
‫ביצה מקושקשת?‬
‫אולי זה יהפוך למשהו מוכר.‬
‫יפה!‬ ‫-זה מהצד של האימא.‬
‫זה בא לו מהצד של האימא?‬
‫ג׳נר, תכיר. זה טורראק, וזאת אשתו, שוקרן.‬
‫הם רוצים שתתחתן עם הבת שלהם.‬
‫אני יודע, אבא. הם אנשים טובים.‬
‫הם שבט מדהים ויש להם לחם מצוין.‬
‫הראית לאבא שלי את הלחם?‬
‫זה כמו לחם, אבל לא בדיוק.‬
‫הרופא אמר לי לאכול פחות לחם.‬
‫ושמעת בקולו?‬
‫לא.‬ ‫-רואים.‬
‫פעם קראו לזה ״חמחם״,‬ ‫אבל היום קוראים לזה ״לחם״.‬
‫חמחם.‬ ‫-חמחם.‬
‫איך היית קוראת לזה?‬
‫״מחם״.‬ ‫-כן, ״מחם״.‬
‫בכל אופן, אדוני,‬
‫בשם אהבת האש והרוח,‬
‫אני רוצה להתחתן עם הבן שלך.‬
‫סבלנות, ילדה!‬
‫שקיל!‬ ‫-אבא…‬
‫המצאנו משהו בשם ״חוזה נישואין״.‬
‫בן, תביא את הטאבלט.‬
‫תביא.‬ ‫-זה יפה מאוד.‬
‫הכול כתוב ומתועד. תן לי.‬
‫אחרי שתמסרו לנו את הבחורה,‬
‫כל האדמות והכלים שלכם יהפכו להיות שלנו.‬
‫למה?‬ ‫-אנחנו גם נותנים בחזרה.‬
‫את הבן שלכם?‬ ‫-מה הוא שווה?‬
‫לא, אבא!‬
‫למה שנתבע בעלות‬ ‫על האדמה והיבולים שלהם?‬
‫אתה רואה? אבא שלי לא משקר.‬
‫שקיל, מה את אומרת?‬
‫בוא פשוט נלך, אבא.‬
‫איזה חוסר תרבות! באיזו זכות!‬
‫עצרי, ילדונת! הקשיבי לנו.‬
‫קאיה, קדימה!‬
‫״רק התחלנו ללכת זקופים‬
‫״אבל ישר הבנו‬
‫״אם הנבוט עושה את העבודה‬
‫״אנחנו מאמינים בנבוט‬
‫״לעבוד אדמה ולחרוש בשדות‬
‫״זה ממש לא בשבילי‬
‫״יש לנו נבוטים וחניתות‬
‫״אנחנו גברתנים ותפרנים‬
‫״אבא, אנא, קצת הגינות‬
‫״בני אדם צריכים להיות בני תרבות‬
‫״לדבר על נבוט זה בטעם רע‬
‫״זה לא מה שאני רוצה‬
‫״גם אני יכול להשתתף בשיר הזה‬
‫״או להחליט להימנע‬
‫״מה יקרה אם אניף את הנבוט הזה?‬
‫״לפעמים יש לי ספקות‬
‫״מה אני עושה פה?‬
‫״אני כה עדינה ושברירית‬
‫״החיים איתם יהיו קשים‬
‫״אבל גם החיים במקום אחר‬
‫״המצאנו את הנבוט, רק זה היה חסר‬
‫״עוד ארוכה הדרך עד רובים ותותחים‬
‫״מספיק עם התמימות‬
‫״אם אין מקל, אין על מה לסובב גלגל‬
‫״אני לא מבין בזה אז לא אתערב‬
‫״אם אין מקל, אין על מה לסובב גלגל‬
‫״אני לא מבינה בזה אז לא אתערב‬
‫״אבא שלי אומר אמת‬
‫״אם אין מקל, אין על מה לסובב גלגל.״‬
‫שקיל כבר לא עמדה יותר בפיתוי.‬
‫אחרי שחיות טרף תקפו את השבט,‬
‫האבנים, הנבוטים והחניתות‬ ‫חזרו להיות חשובים.‬
‫אבות אבותינו הקימו משפחה.‬
‫הם המציאו לא רק את הנבוט‬ ‫אלא עוד המצאות חשובות רבות.‬
‫מאז היו ציירים ופסלים רבים,‬
‫משוררים ופילוסופים רבים,‬
‫אבל הנבוט הישן והטוב‬
‫לא איבד מהפופולריות שלו.‬
‫חפצי נוי רבים, וגם השליטה,‬ ‫החליפו ידיים הודות לנבוט.‬
‫שבטים הפכו לערים,‬
‫ערים הפכו לממלכות, וממלכות לאימפריות.‬
‫וגם אם קשה להאמין,‬ ‫מתישהו הייתה גם דמוקרטיה!‬
‫דמוס וקרטוס.‬
‫שלום.‬
‫כן?‬
‫אני נבחר ציבור חדש.‬ ‫זה המזנון של הפרלמנט?‬
‫כן. בטח, כבוד היו״ר. שב.‬
‫אני חבר מועצה, לא היו״ר.‬
‫טוב, אדוני חבר המועצה,‬
‫אתה יכול לקבל קערת מרק בפרוטה.‬
‫טלה שלם בתנור, גם בפרוטה.‬
‫מה פתאום?‬
‫איך טלה שלם עולה פרוטה אחת?‬ ‫בכל מקום אחר זה עולה 25 פרוטות.‬
‫אני מבין אותך, אדוני. אתה חדש פה.‬
‫עוד תתרגל.‬
‫רוצה תוספות? כל תוספת בפרוטה.‬
‫איך זה ייתכן?‬
‫אתה יודע מה מוזר?‬
‫אתה יכול לאכול הכול,‬
‫ואפילו לקבל קינוח וגלידה,‬
‫והכול ביחד יעלה לך פרוטה אחת.‬
‫את זה אני ממש לא מבין.‬
‫אז אביא לך מרק בתור התחלה.‬
‫הנה נוצה בשבילך.‬ ‫-תודה, אבל אני לא אוכל כל כך הרבה.‬
‫אבל אתה תאכל. אתה תבלע את כל העולם.‬
‫קערת מרק לחבר המועצה!‬
‫מוזר מאוד. ארשום זאת לפניי.‬
‫המצב צריך להשתנות.‬
‫או שהמחירים בכיכר העיר מופקעים,‬ ‫או שכאן זול מדי.‬
‫אני אטפל בזה.‬
‫זה היה ממש מדהים, קלאודיוס.‬
‫היו 50 אלף צופים?‬ ‫-לפחות.‬
‫לפחות 50 אלף.‬
‫עליתי לבמה.‬
‫ראיתי המון דגלים מתחת לסמל הקיסר.‬
‫לכולם היה כתוב ״ארטוריאס״ על הראש.‬
‫ושרו בקול אחד! ״ארטוריאס!״‬ ‫-״ארטוריאס!״‬
‫זה היה מדהים. תגיד לו.‬
‫חבל שלא היית שם, בוס.‬
‫ליד הרביעייה, שני טרומבוניסטים תקעו בקול…‬
‫חבל שלא ראית את זה!‬
‫עליתי על הבמה ושאלתי,‬ ‫״מישהו יעז להוריד את הדגלים שלנו?״‬
‫כולם צעקו ״לא!״‬ ‫-״לא!״‬
‫הם מאמינים!‬ ‫-כן!‬
‫אמרתי להם,‬ ‫״אני אהפוך את רומא לבירת האופנה!״‬
‫וכולם החליפו מבטים ככה!‬
‫גם אני אמרתי אותו דבר, בוס.‬
‫הייתי במילאנו ואמרתי,‬
‫״אני אהפוך את מילאנו לפריז של המזרח!״‬
‫הם יאמינו לזה!‬ ‫-כן.‬
‫מלצר!‬
‫איפה הנוצות שלנו?‬
‫אנחנו מלאים.‬
‫תביא, מלצר.‬
‫תמזוג לי יין.‬
‫בבקשה.‬ ‫-תודה, מותק.‬
‫אדוני, הכול סודר. תודה רבה.‬
‫אל תדאג, חבוב. אין צורך להודות לי.‬
‫האחיין שלו רצה קידום.‬ ‫רצה להיות גלדיאטור בקולוסיאום.‬
‫אז עזרנו לו.‬
‫אין כמוך, אדוני.‬
‫מה שלומו? הוא מרוצה?‬
‫טרף אותו אריה, אדוני.‬
‫הוא נטרף אתמול.‬
‫בכל זאת, אנחנו מודים לך. אני כבר חוזר.‬
‫הבנאדם שקל 45 קילו.‬
‫התעקשו שיהיה גלדיאטור. מה עכשיו?‬
‫כולם מדברים גבוהה־גבוהה,‬ ‫עד שזה מגיע אליהם.‬
‫אין לי שום דבר נגד קרטוס,‬
‫אבל הדמוס הוא קוץ בתחת.‬
‫אנשים מהכפר שלי באו אליי ואמרו,‬
‫״תפעיל קשרים כדי שאני אהיה הקיסר.״‬
‫היית מאמין, ארטוריאס?‬
‫בואו לא ניסחף. אולי הוא מפשוטי העם.‬
‫מי זה בכלל?‬
‫יחי קיסר הגדול!‬
‫לא נראה שהוא משלנו.‬
‫שלום. אני ספוקלס.‬
‫נבחרתי בכפר קטן ברוב קולות של 70%.‬
‫זה היום הראשון שלי פה.‬
‫מזל טוב. אתה סופוקלס שכולנו מכירים?‬
‫לא, אני ספוקלס. בלי ו׳.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-בלי ו׳.‬
‫איזה נאד נפוח. ״בלי ו׳!״‬
‫מלצר, פעמיים טלה בבקשה.‬
‫טיבריוס, טלה?‬
‫לא, בוס. אני אחרבן במכנסיים אם אוכל עוד.‬
‫אז תחרבן, אפשר לחשוב.‬ ‫-כן?‬
‫בתיאבון לכם.‬
‫אבל המחירים נראים לי קצת מוזרים.‬
‫אנחנו הצבענו על המחירים האלה, חבוב.‬
‫כולנו הסכמנו: ארוחה בפרוטה.‬ ‫-כן.‬
‫למה הוא עושה בעיות?‬
‫הוא נגדנו.‬
‫הוא באופוזיציה? בצד השני?‬ ‫-בואו לא נדבר על זה.‬
‫אפשר להצטרף?‬
‫בטח, בבקשה.‬
‫אני חושב שהמחירים במזנון הזה נמוכים מדי.‬
‫ואתם דווקא אנשים אמידים.‬
‫אגיש הצעה לדיון בנושא במליאה היום.‬
‫זה הרי לא צודק.‬
‫בנינו גשרים!‬
‫סליחה?‬
‫כבודו אומר‬
‫שהתקדמנו ככה שרק גשר יגיע אלינו.‬
‫מה אתה מקשקש?‬
‫האמת היא שלא ממש הקשבתי.‬
‫זה סתם נפלט לי.‬
‫גם אני מאלתר לפעמים.‬
‫אז מה? בסוף זה מסתדר.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אם תיתנו לי את תמיכתכם,‬
‫אנאם היום במליאה על שוויון מגדרי,‬
‫ואעלה כמה נושאים להצבעה.‬
‫יש גם את עניין זכויות בעלי החיים.‬
‫המצב באצטדיונים. מה נותנים לאריות לאכול?‬
‫באמת מה?‬ ‫-בטח לא טלה.‬
‫איזה פה יש לו!‬
‫נבחרת בשביל לייצג רומאים,‬ ‫או בשביל לנהל גן חיות?‬
‫כן. אני בודק אותו מקרוב, בוס.‬
‫אני לא רואה פה שום חסינות.‬
‫הוא לא נראה לי חסין, בוס.‬
‫סאפו, תתאפס על עצמך.‬
‫אין חכם כבעל ניסיון.‬
‫אם תעלה לנאום במנטליות הזאת, יצחקו עליך.‬
‫באמת? נראה.‬
‫כן?‬ ‫-כן.‬
‫תנאם בכיכר העיר?‬ ‫-כן.‬
‫טיבריוס, קח את זה ותארגן עצרת בכיכר העיר.‬
‫כרצונך.‬ ‫-אתם משלמים לאנשים לבוא?‬
‫אם מארגנים עצרת חייבים לשלם,‬ ‫אחרת אף אחד לא בא.‬
‫היום אעמוד מול בני עמי‬ ‫ואגיד להם את האמת בפנים!‬
‫איך הידרדרה הנהגת האימפריה הנפלאה הזאת,‬ ‫ממרכוס אורליוס וקיקרו,‬
‫לנוכלים העלובים האלה?‬
‫אני ארד לשורש העניין.‬ ‫-באמת?‬
‫כן!‬ ‫-בכיכר העיר?‬
‫שתחטוף כידון רומאי בתחת אם לא!‬
‫אני אעלה לבמה.‬ ‫-כן? בכיכר העיר?‬
‫כן!‬ ‫-באמת?‬
‫בכיכר העיר?‬ ‫-כן!‬
‫טוב. רומאים יקרים…‬
‫תסתמו!‬
‫היו״ר בא לנאום!‬
‫בבקשה, כבודו.‬
‫היידה רומא! היידה!‬
‫הזמן שלנו הגיע!‬
‫רומאים!‬
‫אזרחים!‬
‫מי אימא שלכם?‬
‫מי אבא שלכם?‬
‫מי אבותיכם?‬
‫אמנו המלכה דמטר,‬
‫אבינו יופיטר הגדול.‬
‫מה היו אבותינו אומרים על זה?‬
‫לאהוב ולהיאהב!‬
‫כולנו בני תמותה בעולם הזה!‬
‫בראבו!‬ ‫-בראבו!‬
‫ברשותך, כבודו…‬
‫אחים יקרים,‬
‫כל מה שיש לנו שייך לרומא.‬
‫אין לנו כלום, ואנחנו לא רוצים כלום!‬
‫אני לא לובש תחתונים אפילו!‬
‫כל מה שיש לנו שייך לרומא!‬
‫רומאים יקרים,‬
‫הנשיא קלאודיוס ואני נקים קבוצה במליאה‬
‫כדי להמשיך לשרת אתכם!‬
‫אם זה קבוצתי, אני מצטרף!‬ ‫-כולנו מצטרפים!‬
‫אני מדברת בשם הרופאים!‬
‫האספה עוד לא עשתה כלום‬ ‫לגבי תנאי ההעסקה של הרופאים!‬
‫איפה דמי הפיטורין שלנו?‬
‫בוא.‬ ‫-עכשיו אתה.‬
‫אתה המומחה.‬ ‫-קדימה, דבר.‬
‫ובכן, הרופאים צודקים בדרישתם ל…‬
‫נו?‬ ‫-ו…?‬
‫ואנחנו…‬ ‫-כן?‬
‫מה הייתה השאלה?‬ ‫-ראית?‬
‫נמאס לנו מזה!‬
‫אני זורקת את הפרווה ועפה מפה!‬
‫בסדר, לכי!‬ ‫-בוז!‬
‫סליחה, אפרופו קבוצות,‬
‫איפה האורגיות שהבטחתם?‬
‫גם אנחנו, פשוטי העם, נוכל להשתתף?‬
‫טוב, היינו בקשר עם הרשויות המקומיות.‬
‫הן יקצו מתחמים גדולים‬
‫שבהם פשוטי העם יוכלו להשתעשע אחד עם השני.‬
‫זה הפתרון שלנו.‬
‫בדיוק. אנחנו לא נתערב בזה.‬
‫נניח לכם לעשות כרצונכם.‬
‫אנחנו לא אומרים ״למען העם, למרות העם״!‬
‫בראבו!‬
‫רק רגע.‬
‫אין לכם משהו להגיד?‬
‫לאן הולכים כל כספי המסים?‬
‫ומה לגבי העלייה ביוקר המחיה…‬
‫רגע אחד.‬ ‫-אבל…‬
‫בני עמנו רעבים ללחם!‬
‫מה רוצים שנאכל? אבנים?‬
‫בראבו!‬ ‫-בראבו!‬
‫אתם רוצים למצוץ לנו את הדם?‬
‫מושחתים! לא ניתן!‬
‫בראבו!‬ ‫-תגיד להם!‬
‫ארטוריאס!‬
‫ושכל הקנאים יאכלו זין!‬ ‫-בדיוק!‬
‫כן! שכל הקנאים‬
‫ירעבו כל כך שיהיו להם קורי עכביש על התחת!‬
‫הגרמנים!‬
‫הגרמנים! הם לא ינצחו אותנו!‬
‫הם עומדים מאחורי כל זה!‬ ‫-כן!‬
‫אנחנו ננצח!‬ ‫-נקודה!‬
‫נקודה.‬
‫רגע. עוד לא סיימנו.‬
‫בנושא שוויון הזכויות לנשים…‬ ‫-אויש, תרגיע!‬
‫בעלי סנטור. תפסיק לקשקש.‬
‫טוב, קדימה.‬ ‫-היידה.‬
‫רומאים יקרים!‬
‫אני מציג בפניכם את טיבריוס,‬ ‫האחראי על תחום הנשים.‬
‫אני אטפל בהן?‬ ‫-בבעיות שלהן, כן.‬
‫אני מבטיח לכן לטפל‬
‫בבעיות של כל אחת ואחת מכן, מקרוב!‬
‫סמכו עליי. ו…‬
‫הקיסר קורנליוס השלישי משמאל.‬
‫בראבו! יחי קורנליוס!‬
‫ארטוריאס, לא ראיתי אותך בקבוצה אתמול.‬
‫הייתי קרוב לתחתית, הוד מעלתך.‬
‫נופפתי לך אבל לא ראית.‬
‫מה שלומך, קלאודיוס?‬
‫אתה יודע, הוד מעלתך.‬ ‫מייבאים, מייצאים… מסתדרים.‬
‫בדיוק מכרתי עננים לפרסים.‬
‫רואה אותם, כבודו? העננים בשמיים.‬
‫והעסקה על הנייר.‬
‫יופי. אבל מה אתם עושים? מתסיסים את ההמון?‬
‫להפך, מעלתך. אנחנו השקטנו אותם.‬
‫תנו לבדוק.‬
‫טוב, רומאים.‬
‫מה שלומכם?‬
‫מהמם!‬
‫האזרחים מרוצים מאוד מהמאמצים שהשקענו,‬
‫ומביעים בפנינו את תודתם.‬
‫אני רוצה לומר לכם באופן ברור:‬
‫הרומאים מלאי הערכה, אהדה, ותמיכה למנהיגם,‬
‫שהצעיד את רומא לעידן חדש.‬
‫במצב הנוכחי, אף רומאי אינו חש מחסור.‬
‫הפקידים יודעים איך להשלים הכנסה.‬
‫אתה הסנטור החדש? בוא הנה.‬
‫מה דעתך?‬
‫הוד מעלתך,‬
‫היו לי כמה רעיונות,‬
‫אבל לא הצלחתי לגייס מספיק קולות במליאה.‬
‫הייתי רוצה להצטרף לקבוצת הוותיקים.‬
‫אני בטוח שתמצא חריץ להידחף לתוכו.‬
‫בראבו. אל תלך לבד.‬ ‫הכי טוב לעשות את זה בקבוצה.‬
‫הוא יהיה שם.‬ ‫-כן…‬
‫שלום.‬
‫דוקטור, ברוכה הבאה.‬
‫לא ידעתי שכל הדרכים מובילות לרומא.‬
‫כולנו ידענו.‬
‫ידענו שהיא תחזור.‬
‫סמרה יקירתי,‬
‫תשמיעי איזו קסטה יפה כדי לעודד אותנו.‬
‫״גובים כסף על אוויר ומים, ותמיד מרמים‬
‫״גם אם תשברו תוכנית חיסכון זה לא ישנה‬
‫״החלונות הגבוהים הם כולם שודדים‬
‫״מה תגיד, אחי? זה לא ישתנה‬
‫״נראה מי זה יהיה‬
‫״שיבוא ואותנו יציל‬
‫״אנחנו מתרוששים ורק מהמרים‬
‫״מה יעשו העניים? זה לא ישתנה‬
‫״אנחנו לצרות רגילים, ולדרך שוב יוצאים‬
‫״דברים טובים לא יקרו בן לילה‬
‫״נראה מי זה יהיה‬
‫״שיבוא ואתכם יציל‬
‫״גובים כסף על אוויר ומים, ותמיד מרמים‬
‫״בוא תעסיק אותי, זה לא ישתנה‬
‫״כולם אותו דבר, אלה לא בני אדם‬
‫״כל הזמן עושים אורגיות, זה לא ישתנה.״‬
‫האם יצר האדם טוב או רע מנעוריו?‬
‫ראינו אנשים מכל הסוגים לאורך מאות השנים.‬
‫חלקם טובים, חלקם רעים.‬
‫גיבורים ופחדנים.‬
‫נבונים ומטורללים.‬
‫גבר או אישה?‬
‫מטריארכיה או פטריארכיה?‬
‫מי מחנך את האנשים האלה?‬
‫אימהות יולדות את האריות האלה!‬
‫טוב, הן יולדות אותם.‬
‫מתי הם נהיים מושחתים? אז, או אחר כך?‬
‫אני רוצה להאשים את החברה.‬
‫אבל לא. אני לא מסוגל.‬
‫ג׳מילה, היית אמורה להרים את המיטה.‬
‫שמתי אותה במרכז.‬
‫רציתי אותה בגובה, כמו כס מלכות!‬
‫כן! כמו כס מלכות!‬
‫שיחלק פקודות מכס המלכות שלו.‬ ‫אולי הוא אפילו יורה לחנוק אותי.‬
‫אל תקנאי באחיך.‬
‫הבן שלי הוא נסיך!‬
‫ברית מילה רגילה‬ ‫לא מספיקה בשביל יאיז אפה.‬
‫המיטה שלו תהיה למעלה, כמו כס מלכות!‬
‫איזה שובר לבבות הוא יהיה!‬
‫אחרי שיוציאו לו את התפרים,‬
‫שכולם יחביאו את הבנות שלהם.‬
‫האחיינים שלי הם גברים שבגברים!‬
‫״אימא, עכשיו שאני גבר, אני אתחתן?״‬
‫איזה חמוד!‬
‫שיישאר רווק,‬
‫ויבלה יום יום.‬
‫אחייני יוכל להשיג בחורה אחרת כל יום.‬
‫בדיוק. רק שלא ייתקע על איזו פוסטמה.‬
‫יש המון דגים בים.‬ ‫-נכון.‬
‫זה מה שארוסך אמר כשהחליט לעזוב אותך.‬
‫שוב זאתי עם ההערות המעצבנות שלה.‬
‫הילד בקושי בן 9, עדיין באריזה המקורית.‬
‫נראה לי שהתבלבלת, אבל נקווה לטוב.‬
‫תסתמי את הפה, סיבל, או שאני אסתום לך אותו.‬
‫יאיז אפה פשוט נסיך!‬
‫הוא האריה של המשפחה!‬
‫בא לי לתלוש לו ת׳בולבול.‬ ‫-סליחה?‬
‫זה רק ביטוי, כמובן. למה שאעשה כזה דבר?‬
‫גם ככה חותכים לו אותו היום.‬
‫כן. יחתכו לו לפני הטקס.‬
‫ג׳מילה, בואי נבדוק את העוגות והלימונדות.‬
‫טוב, אחותי.‬
‫מה יש להגיד? כולכן השתגעתן.‬
‫״נסיך, נסיך!״‬
‫אתן אמורות להיות דמוקרטיות,‬
‫אבל כשמדובר ביאיז אפה,‬ ‫ישר אתן נהיות מונרכיה.‬
‫בא לי לאכול לו ת׳בולבול.‬ ‫-קשקשנית!‬
‫כבר פעם שנייה, נוראן. אני לא צוחקת.‬
‫אוי. טיפשונת…‬
‫יאיז אפה!‬
‫אימא, נשבר לי השרביט.‬
‫באמת? דווקא היום?‬
‫איזה צירוף מקרים! אולי זה סימן?‬
‫אל תדאג, ילד. נטפל בזה.‬
‫תחיה את הרגע שלך. תתרכז.‬
‫ראית את המיטה, טאג׳י? היא על הרצפה.‬
‫רציתי אותה למעלה, כמו כס מלכות.‬ ‫-כן.‬
‫יאיז אפה, חמוד שלי.‬
‫איפה אתה, אהוב שלי?‬
‫אני קצת מפחד, אימא.‬
‫אבל אתה נסיך, בני. נסיכים לא פוחדים.‬
‫נכון, אחי?‬ ‫-כן.‬
‫עשו לך ברית מילה, דוד?‬
‫כמובן, ילד.‬
‫גם אתה פחדת?‬
‫אם פחדתי?‬
‫עד היום אני מפחד‬ ‫כשמדובר באברים המוצנעים שלי.‬
‫כל פעם ששיחקתי כדורגל, תמיד כיסיתי אותו.‬
‫זאת הסיבה שאתה כל הזמן עם היד במכנסיים?‬
‫כן, מרוב פחד. אני בודק שזה עדיין שם.‬
‫אל תכניס לו שטויות לראש.‬
‫תודיעו לי כשאסלן יגיע.‬
‫טוב, בואי נבדוק את העוגות והלימונדות.‬
‫טוב.‬ ‫-תעדכן אותי.‬
‫בסדר. קדימה.‬
‫טאג׳י, איפה המוהל?‬
‫איפה איביש ואסלן?‬
‫אסלן מארגן עניינים.‬
‫אז אני לא יודע.‬
‫אסלן! איחרת נורא!‬ ‫-הגענו.‬
‫חיכינו שעות!‬ ‫-זה בסדר.‬
‫דוד אסלן.‬ ‫-שלום!‬
‫שובב קטן!‬
‫תראה לנו את הבולבול. קדימה.‬
‫טאג׳י, תגיד לו שיראה את הבולבול.‬
‫תראה!‬ ‫-הוא יראה. סבלנות.‬
‫תירגע קצת.‬
‫טאג׳י, גם אתה שיכור?‬
‫כאילו… כן.‬
‫שום דבר, בסך הכול חצי בקבוק וודקה.‬
‫אני נרגש, אתה יודע?‬
‫רק אסור לי להפעיל ציוד כבד.‬
‫ואתה הרי לא תבקש ממני לנהוג במפלסת.‬
‫בדיוק.‬ ‫-שאלוהים יעזור לי.‬
‫אישיק, זה איביש.‬
‫איביש!‬
‫חייל!‬
‫פאהרי, מה תשתה?‬
‫אני בסדר כרגע, אסלן.‬ ‫-טוב.‬
‫תן לי לסדר פה.‬
‫מה שלומך, בן?‬
‫אישיק.‬ ‫-כן, אחי.‬
‫יאיז אפה, תגיד שלום למוהל שלך.‬
‫שלום.‬ ‫-מה שלומך, שובב אחד?‬
‫שובב אמיתי, הבחור הזה.‬
‫הבנות כבר רודפות אחריך, יאיז אפה?‬
‫אסלן, קח אותו תחת חסותך.‬
‫תדריך אותו.‬ ‫-אני אדריך אותו.‬
‫אתה יודע איך הייתי קורא לו כשהוא היה קטן?‬
‫הייתי קורא לו ״חייל״.‬
‫תראה את הראש שלו!‬
‫יא אללה… אנא מכם.‬
‫מה היית אומר לי כשהייתי קורא לך ״חייל״?‬
‫אסלן, אני מבקש שתפסיק.‬
‫אישיק, בבקשה, זה יום חגו של הבן שלך.‬
‫תראה, פאהרי‬
‫הוא מוהל עם ביצים.‬
‫אל תדבר על ביצים, אסלן.‬ ‫התפקיד שלי לא כולל ביצים.‬
‫אישיק,‬
‫יש לך קצת בושם?‬
‫בשביל לחטא את הציוד?‬
‫לא, בשביל לחזק את הלימונדה.‬
‫הידיים קצת רועדות לי.‬
‫כוסית אחת תייצב אותן.‬ ‫-פאהרי…‬
‫אינשאללה.‬
‫סליחה.‬ ‫-בסדר.‬
‫פאהרי.‬ ‫-כן?‬
‫בריח לימון?‬
‫80% אלכוהול? לקחתי.‬
‫תערבב לי את זה בכוס לימונדה.‬
‫קדימה, בוא נעשה את זה.‬
‫בוא נראה.‬
‫חייל!‬ ‫-חייל!‬
‫קדימה.‬ ‫-רגע.‬
‫תביא לראות.‬
‫זה יהיה בהרדמה, נכון?‬
‫רק רגע, אישיק.‬
‫פאהרי, בוא נרים כוסית.‬ ‫-תביא.‬
‫בבקשה, פאהרי.‬ ‫-לחיים.‬
‫בחייך, אישיק.‬ ‫-אנחנו נחתוך, אל תדאג.‬
‫תיהנה קצת. תירגע, אישיק.‬
‫אני אירגע אחרי הברית!‬
‫לכולנו חתכו. זה שום דבר.‬
‫יא שובב!‬
‫הוא פשוט שובב אמיתי.‬
‫שובב.‬
‫תביא לראות. לא ראיתי.‬
‫זה יהיה בהרדמה, נכון?‬
‫נרדים לך.‬
‫זאת עבודה קטנה, אז נסתדר.‬
‫פאהרי, הוא קיבל את זה מהצד של האימא.‬
‫זה לא באשמת אישיק!‬
‫יא אללה… אסלן, די כבר!‬
‫זה בסדר, אחי.‬
‫טוב.‬ ‫-הוא רק בן 9.‬
‫זה טוב. אני בן 44 ויש לי יבלות.‬
‫תן! תתופף כשאנחנו מספרים בדיחות.‬
‫טוב, ילד. עכשיו…‬
‫אבל תרדים לו?‬ ‫-בטח.‬
‫פאהרי, אתה יודע מה אני עושה במצבים כאלה?‬
‫דואג שגם הצד השני ישתכר.‬
‫שכולם יהיו שיכורים.‬
‫אסלן, אין עליך!‬
‫אתה מוכן?‬
‫אני לא מפחד בכלל.‬ ‫-יופי.‬
‫אבל תרדים לי טוב טוב, בסדר?‬
‫שובב שכמוך!‬ ‫-חייל!‬
‫תקשיב, זה היום הכי חיים בחשוב שלך.‬
‫אני פה,‬
‫והדוד שלך, ואבא שלך אישיק, והדוד השני,‬
‫ואיביש פה… תתופף!‬ ‫-תתופף, איביש!‬
‫״עכשיו תורך, איביש…״‬
‫בעיני אימא שלך אתה נסיך,‬ ‫והבנות אוהבות אותך, יאיז אפה.‬
‫אל תדאג, טוב?‬ ‫-זה תכף ייגמר.‬
‫אתה מוכן?‬
‫תביא לראות.‬ ‫-הוא ירדים קודם.‬
‫אני ארדים לך.‬ ‫-הנה בא המזרק.‬
‫זהו, זה היה החלק הקשה.‬ ‫מעכשיו אין יותר כאבים.‬
‫הרדמת לו, פאהרי?‬
‫תוך שתי דקות זה יפעל.‬
‫השאר קל.‬ ‫-עוד קצת ונגמר.‬
‫תביא לראות. כן, זה רדום לגמרי.‬
‫זה רדום.‬
‫היד שלי רדומה!‬
‫נרדמה לי היד.‬
‫נו, טאג׳י. בוא נשתה לחיים.‬ ‫-כן.‬
‫שכחתי שאנחנו שותים.‬
‫תיהנה קצת, אישיק.‬
‫תשתחרר קצת.‬ ‫-אשתחרר בהמשך, אסלן.‬
‫הוא עוד לא חתך לו.‬ ‫-בסדר.‬
‫רק שנייה.‬ ‫-תתופף, אישיק.‬
‫אישיק, אחי. קדימה.‬
‫אתה מוכן?‬
‫אל תדאג.‬ ‫-אל תפחד.‬
‫אני פה איתך.‬
‫אתה חייל!‬
‫תחזיק… ככה.‬
‫אבא שלך והדודים שלך פה.‬
‫תרים ראש.‬ ‫-אנחנו מוכנים, אסלן?‬
‫תחתוך.‬ ‫-אני חותך.‬
‫קדימה.‬
‫היי! תפסתי אותך, שלא תיפול!‬
‫חתכתי.‬
‫יופי.‬
‫זה נגמר, בני. כמה שאתה אמיץ!‬
‫אויש…‬
‫הוא הוריד לו הכול.‬ ‫-בבקשה.‬
‫טאג׳י, אני עוד רגע מתעלף.‬
‫לא, אישיק.‬ ‫-תירגע.‬
‫אני מתעלף.‬
‫תירגע.‬ ‫-זה בסדר.‬
‫אל תתופף, אישיק.‬ ‫-אני מתעלף, טאג׳י.‬
‫אבל זה מורדם, נכון?‬
‫אני…‬ ‫-מה נעשה עכשיו?‬
‫נו?‬
‫למה אתה נותן לי את זה?‬
‫הוא כבר חתך?‬
‫כן, הוא בהחלט חתך.‬
‫איזה שובר לבבות הוא יהיה!‬
‫מעניין את הלב של מי הוא ישבור.‬
‫עכשיו הוא גבר! מלך האריות!‬
‫איפה אישיק?‬
‫הוא התרגש מדי.‬ ‫-כן.‬
‫את יודעת איך הוא.‬
‫איזה טיפוס!‬
‫זה נורא לא גברי להתעלף.‬
‫בן, עכשיו אתה גבר!‬
‫אני לא מרגיש כלום, אימא.‬
‫בא לי לתלוש לו ת׳בולבול.‬
‫מאוחר מדי.‬
‫בא לי לאכול לו ת׳בולבול!‬
‫בבקשה.‬
‫מה זה?‬
‫חייל!‬
‫נתתי לו בראש.‬
‫קהל נכבד,‬
‫אומרים שלא טוב לגונן יותר מדי.‬
‫איך אפשר לעשות קברט‬
‫בלי לעסוק בחוליי החברה?‬
‫סליחה.‬
‫חיבבתי את המערכון האחרון שהשתתפתי בו.‬
‫אתה כתבת אותו?‬
‫אני מאושר שחיבבת אותו.‬
‫הייתה בו אמירה יפה נגד גבריות רעילה.‬
‫איך האימהות והדודות האלה‬
‫התגרו בו ככה?‬
‫בדיוק!‬
‫הן קראו לו ״אריה״, ״נמר״…‬
‫ואחר כך גברים חושבים‬ ‫שמותר להם להם הכול!‬
‫אני אומרת לא!‬
‫כגבר, האמירות שלך היו חכמות ונוקבות מאוד.‬
‫שחטת את כל הפרות הקדושות.‬
‫זה נחמד מאוד מצדך.‬
‫טוב. עכשיו אפשר לשתות ולפלרטט?‬
‫בשמחה רבה!‬
‫ואתה בדיוק בגיל המושלם.‬
‫בקלי קלות אסובב לך את הראש‬ ‫ואשכנע אותך לרשום את ביתך על שמי.‬
‫כאילו… סליחה אם זה קלישאתי מדי.‬
‫בואי נסגור את העסקה עכשיו!‬
‫בדיוק.‬
‫תראו,‬
‫לפי החוק החדש,‬ ‫כל המקומות האלה יופשרו לבנייה.‬
‫האזור הזה כבר לא ייחשב כיער.‬
‫יש!‬
‫ואנחנו לא ניחשב כבני אדם‬ ‫אחרי מה שנעשה לשטח הזה.‬
‫איזה מזל יש לנו!‬
‫ובעלי השטח תכף יבואו לדפוק לנו בדלת.‬ ‫-נכון.‬
‫אבל אנחנו יודעים מה לעשות.‬ ‫-נעשה להם חיים קשים.‬
‫כן.‬ ‫-זהו זה.‬
‫אני גאה בכם.‬
‫אני אוהב לנהל את מנהל המקרקעין.‬
‫אתם מדהימים. שבו בבקשה.‬
‫למדנו הכול ממך, בוס.‬
‫את כל הקומבינות.‬ ‫-בדיוק.‬
‫אבל אני מזהיר אותך, סרמט.‬
‫אל תענוד שעון יקר כאן.‬
‫זה רק בגלל שגם אתה ענדת את שלך.‬
‫נכון. אני צריך לשמש לך דוגמה.‬
‫בוא נוריד שעונים.‬ ‫-כן.‬
‫תראה לי את שלך.‬
‫רגע. הוא קצת יותר טוב משלי, לא?‬
‫זוכר את עסקת המלון? ככה שילמתי עליו.‬
‫אבל אני אישרתי את העסקה הזאת.‬
‫השעון צריך להיות שלי.‬
‫אלא מה!‬
‫תן אותו.‬ ‫-כמובן.‬
‫אבל אל תענוד אותו פה.‬ ‫-בסדר.‬
‫לא קיבלתי שוחד כבר חמש דקות. אני משתגע.‬
‫לך למקום שלך.‬
‫יבוא.‬
‫שלום.‬
‫זה מסובך בגלל הכביש. ידינו קשורות.‬
‫בדיוק.‬ ‫-אדוני, אני איילין סצ׳קין.‬
‫אני מתחילה לעבוד פה היום. הנה.‬
‫בואי נראה, איילין.‬
‫עוזרת מנהל.‬
‫רק שנייה.‬
‫אלה סרמט וארקין.‬ ‫-שלום.‬
‫אל תיעלמו לי.‬
‫טוב… רגע.‬
‫לפי מה שכתוב פה,‬ ‫איילין תהיה בכירה יותר משניכם.‬
‫מה הבעיה?‬
‫יש לנו פה שיטה.‬
‫אולי נוכל להגיש את הדוחות שלנו ישירות‬ ‫אליך, בלי חתימה של איילין בראשי תיבות?‬
‫או שנגיד שהיא בחופשה כדי לעקוף אותה.‬
‫ובמקרים מסוימים, נוכל לרשום שהיא נפטרה.‬
‫אני מכיר את פואט הליצן שעובד בבית הקברות.‬
‫יופי.‬ ‫-בסדר.‬
‫ברכותיי ותנחומיי, איילין.‬
‫ברוכה הבאה. סרמט, תן לה חותמת.‬
‫מיד, אדוני.‬ ‫-בעל החותמת הוא בעל הכוח.‬
‫בבקשה.‬ ‫-יופי. מזל טוב.‬
‫בבקשה.‬
‫סולימן, ארבע כוסות תה.‬
‫עודכנתי היום מהמשרד באנקרה.‬
‫יערות יופשרו לבנייה. חבל.‬
‫בדיוק דיברנו על זה.‬
‫אנחנו הרוסים מזה.‬
‫סלאם עליכום.‬
‫סלאם עליכום. זה מנהל המקררים?‬
‫לא, המקרקרים.‬
‫ריזה, המבטא שלך אמנם משעשע,‬
‫אבל אין לנו כוח אליך היום.‬
‫דבר עם איילין.‬ ‫-כן.‬
‫היידה. דבר איתה.‬
‫יש לי 20 דונם אדמה.‬
‫החבר׳ה בבית התה אמרו‬ ‫שעכשיו היא מופשרת לבנייה.‬
‫את יכולה לבדוק אם זה נכון?‬
‫אני בודקת, אדוני.‬
‫תניח.‬
‫אמת. השטח הזה הופשר לבנייה.‬
‫אז אבנה לי בקתה קטנה. אני לא צריך יותר.‬
‫בקתה? מה פתאום.‬ ‫-אי אפשר.‬
‫אי אפשר.‬
‫אתה צריך למכור את הקרקע, סבא׳לה.‬
‫המנהל כבר אמר לך בפעם שעברה.‬ ‫המקום הזה מתאים לתיירות.‬
‫זה אזור תיירותי.‬
‫לא, אדוני. מותר לך לבנות מה שאתה רוצה.‬
‫מה שהוא רוצה?‬
‫אף פעם לא שמעתי את המונח הזה. אין מצב.‬
‫אבל היא אמרה שמותר לי.‬ ‫-כן.‬
‫ריזה, אני רוצה לענות לך במבטא מצחיק,‬
‫ולדבר ככה, אבל אני לא יודע לעשות מבטאים.‬
‫מצחיק מאוד, אדוני.‬
‫שלום, מר ניזאמי ושות׳. מה שלומכם?‬
‫ברוך הבא.‬
‫בדוק בכיס שלך.‬
‫איך עשית את זה?‬
‫סרווט? מה שלומך?‬
‫ארקין…‬
‫וואו, סמי!‬
‫אתה כמו קרן אור במשרד שלנו.‬
‫מה קורה?‬
‫איך שמת את זה עליי?!‬
‫הכול עניין של מהירות.‬ ‫בתחום שלי צריך לדעת למהר.‬
‫ברוך הבא, אחי. שב.‬ ‫אפשר לקרוא לך ״אחי״?‬
‫קרא לי ״אבא״.‬
‫אבא.‬ ‫-אבא שלנו.‬
‫אבא׳לה, אני צריך טובה.‬
‫אתה מוכן בבקשה לכתוב פה‬
‫״הוא רכש את השעון מכיסו״?‬
‫בטח, אין בעיה.‬
‫סולימן, קפה!‬
‫היא לא מוכרת לי. היא חדשה?‬ ‫-כן.‬
‫מה זה?‬
‫אתה לא מתבייש?‬
‫סליחה. סולימן!‬
‫קדימה, לך.‬
‫אדוני, אני לפקודתך.‬
‫ניזאמי…‬
‫אתה יודע שהייתי צריך הפשרת קרקעות‬
‫באזור שבין היער לבין החוף.‬
‫כל הכבוד.‬
‫עשינו את זה.‬ ‫-זה בוצע.‬
‫אתה יודע שקניתי המון אדמות באזור הזה.‬
‫עכשיו תסדר לי אישור לבנות מלון.‬
‫תחליק את הניירת וכל זה.‬
‫איזה מין מלון חשבת לבנות?‬
‫אני רוצה שאנשים שייראו אותו מבחוץ‬
‫יגידו ״מי החרא המניאק‬ ‫שבנה את זה והרס את כל החוף?״‬
‫ומבפנים,‬
‫אני רוצה שזה יהיה מלון נפלא,‬
‫עם חוויה ברמה עולמית, חמישה כוכבים.‬
‫אדוני, תיארת הרגע את מלון החלומות שלי.‬
‫אדוני.‬ ‫-מה?‬
‫מותר לך לבנות,‬ ‫אבל אני לא יכולה לאשר את זה.‬
‫דבר עם המנהל, בבקשה.‬ ‫-טוב.‬
‫אדוני המנהל…‬
‫כן. סמי, רואה את החלקה הקטנטנה הזאת?‬
‫היא של ריזה.‬
‫אתה הבעלים של החלקה הזאת‬ ‫שתקועה לי כמו עצם בגרון?‬
‫כן.‬ ‫-איפה היית?‬
‫חיפשתי אותך!‬
‫תסתכל בכיס.‬
‫וואו, 50 אלף לירות!‬
‫תחזיר את זה. זה היה רק לניסיון.‬
‫לא שמת לב, נכון?‬
‫נכון.‬ ‫-הוא נראה מופתע.‬
‫מר ריזה, זה מר סמי. הוא איל תיירות.‬
‫בטח, אני יודע מי אתה.‬
‫ברור, יא נוכל!‬
‫אני יודע מי אתה כי פעם עבדתי בתחום הבקר.‬
‫אני ישר יודע לזהות פרה.‬
‫ונראה לי שאתה שוקל בערך מאה קילו.‬
‫יש לך גזרה מלאה.‬
‫אבל נראה כמה חלב אצליח להוציא ממך.‬
‫ריזה הוא אחד משלנו!‬
‫כן. העניין סגור.‬
‫תביא לריזה משקה קל.‬
‫מוקדם מדי לקפה.‬
‫רוצה לבנות מלון, אה?‬
‫איך בדיוק, תסביר לי?‬
‫20 הדונמים שלי נמצאים‬ ‫באמצע השטח האדיר שלך.‬
‫מה תעשה?‬
‫זה מה שנעשה, ריזה.‬
‫אתה תמכור לי את החלקה שלך במחיר סביר.‬
‫ואז מה? אפילו בקתה אסור לבנות שם.‬
‫כן, אסור לבנות שם בקתה.‬
‫אבל מה שהוא רוצה זה להרוס את החוף.‬
‫החוק נמצא בפירוש בצד של סמי.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫מה אתה אומר.‬
‫אז תעשה את ה״תק תק״ הזה שלך, והכול יסתדר.‬
‫קוסם אמיתי!‬
‫סמי, אני אטפל בניירת עם ריזה.‬
‫אל תדאג, תקבל אישור.‬
‫כן, תטפל בזה. אני עסוק.‬
‫כמובן.‬
‫זה היה קצת ארוך,‬ ‫אבל כתבתי את ההתנגדות שלי.‬
‫״שטח זה אינו ראוי לפיתוח תיירותי.״‬
‫בבקשה.‬
‫ואני מצפה לקבל התנצלות‬ ‫על החוצפה שהפגנתם זה עתה.‬
‫מתן או קבלה של שוחד‬
‫הם סימן לחולשה ולחוסר מוסר, בלשון המעטה.‬
‫אם אתה צריך לתת שוחד כדי להשיג את מבוקשך,‬
‫סימן שמשהו לא חוקי קורה פה.‬
‫תתבייש לך, אדוני.‬
‫סמי,‬
‫איילין דקלמה לנו קטע‬ ‫מתוך ספרו של רשאט נורי גואיטקין, ״הגדרון״.‬
‫גם אני הופתעתי.‬ ‫-בראבו!‬
‫טוב, גברת איילין, אפילו ברמה הממשלתית…‬
‫דעי לך שקיבלתי אישור מהם לפני שבאתי הנה.‬
‫צר לי, אבל לא אחתום על המסמך שלך,‬
‫ואעביר את התנגדותי למשרד הממונה.‬
‫בחייך, אל תעשי לי את זה.‬ ‫עכשיו לא אוכל למכור את השטח שלי.‬
‫אנא ממך, אל תתביישי. תני לי סכום.‬
‫בואו נדבר דוגרי.‬ ‫-כן.‬
‫כולנו טובים במספרים, גברת איילין.‬
‫נתחלק בכסף שווה בשווה.‬ ‫-אתה מדבר על צדק חלוקתי?‬
‫בחייך, יש לך משכורת של עובדת ציבור.‬ ‫תנהגי בהיגיון.‬
‫כן! תראי את ריזה.‬
‫את באמת רוצה שהוא יהיה עצוב, איילין?‬
‫אז אם כולכם גנבים, גם אני צריכה להצטרף?‬
‫כן.‬ ‫-כן.‬
‫קחי את הכסף.‬
‫לא מוכנה.‬ ‫-קחי!‬
‫לא מוכנה.‬
‫קחי את הכסף.‬ ‫-לא מוכנה.‬
‫קחי את הכסף.‬
‫לעזאזל השיטה המושחתת הזאת!‬
‫״קחי‬
‫״לא מוכנה, אלה כספי ציבור‬
‫״גנבי‬
‫״לא מוכנה, אלה כספי מדינה‬
‫״מה אעשה בזה, ואיך?‬
‫״קחי ודי, זה הנוהל‬
‫״תגנבי ודי, על מה כל הרעש?‬
‫״איך תצליחי לגמור את החודש?‬
‫״גנבי‬
‫״לא, יש עניים ונזקקים‬
‫״גנבי‬
‫״לא, זה כסף טמא‬
‫״איך אעניש אתכם?‬
‫״לעזאזל הטפות המוסר והחרטוטים שלך‬
‫״אין לנו זמן לשטויות של אנשים‬
‫״שחי עם הזרם ונוריד עלייך גשם‬
‫״זה סיפור ישן שלא משתנה אף פעם‬
‫״מסדר עניינים כשהוא בהפסקת צהריים‬
‫״העולם אכזר‬
‫״מה יש לדבר?‬
‫״את בסך הכול מוסר השכל בקברט‬
‫״אידיאליסטית מתנשאת שאומרת לנו לא לגנוב‬
‫״תסיימי לרקוד ואסביר לך ארוכות‬
‫״תסיימי לרקוד ואסביר לך ארוכות.״‬
‫כשמגיעים למבוי סתום,‬
‫כדאי להתחיל שוב מההתחלה? מה דעתכם?‬
‫איך אפשר לחזור על אותה הטעות שוב ושוב?‬
‫או שהפעם זה דווקא יצליח להם?‬
‫אדוני המנחה, אנחנו כבר מסיימים, אז…‬
‫רק רציתי להציג את הקטע האחרון שלנו.‬
‫איזה קטע?‬
‫הקטע הזה.‬
‫אהובי, כבשת את לבי.‬
‫אני רוצה איתך בית וילדים, אבל…‬
‫כן, אהובתי?‬ ‫-כאילו…‬
‫אולי לא כדאי לי להתחתן עם אחד מהשבט שלך.‬
‫אבל למה, יקירתי?‬
‫לא יודעת. הוא דיבר על נבוטים ורובים…‬
‫אני לא רוצה להביא ילד לכזה עולם מטונף.‬
‫אבל איך נשמש דוגמה אם נוותר עכשיו?‬
‫אתה צודק.‬
‫אולי לא נגיע להיות מפלגת השלטון,‬
‫אבל לפחות נוכל להיות באופוזיציה.‬
‫בסדר.‬
‫זה מה שהם אמרו.‬
‫והם נשארו באופוזיציה כל חייהם.‬
‫אחי, היידה. כבר מאוחר.‬ ‫אנשים רוצים ללכת הביתה.‬
‫- איזה מין חיים -‬
‫- הסוף -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬