HOPA-CUPA D.O.O.
ŠKRTI ŽIVOT
Dobro došli svi Što ste nam donijeli?
Vi želite na svijetu sve Za cijenu jedne karte
Dobro došli svi Što ste nam donijeli?
Praznih ruku dolazite Mi vas s lijepim uspomenama ispratimo
Trebamo li kompromis Da se nasmijemo malo?
Ne možemo se stalno zabavljati i smijati? Naravno da možemo, dušo
Trebamo li kompromis Da se nasmijemo malo?
Ne možemo se stalno zabavljati i smijati? Naravno da možemo, dušo
Oprezni budite! Pst! Život težak je, a ljudi ćudljivi
Čovječanstvo nezasitno je Pitaj što, zašto, kako i radi čega
Kad te život pomazi Ljepotu biraj
Već škrt je život to Život je takav, sad skupa recimo
Kabaret počinje Izvolite, molimo, sjednite
Ne možemo se stalno zabavljati i smijati? Naravno da možemo, dušo
Dobro došli, ljudi! Čast nam je što ste večeras ovdje.
Kabaret samo što nije počeo.
Treba početi, ali gdje su izvođači?
Možda sam ja došao prerano?
G. Erşan!
Bez brige. Riješit ćemo to, zaboga.
-Što je, gospon? -Nije li ovo kabaret Škrti život?
Nije. Zatvoreni smo.
Šalim se, naravno. Malo klišeja, ha?
Pitao sam se jesam li uranio budući da nikog nema.
Dragi, niste li maloprije vidjeli sve te plesače na pozornici? Dođite.
Ne mislim na to, gospon. Ja sam pripovjedač ovog kabareta.
Razumijem. Želite efekt distanciranja.
Dakle, nema plesača, publika nije tu. Je li tako?
Pa, ja ne vidim publiku.
Nemojte, molim vas. Rezervirali smo dvoranu, reklamirali nastup.
Ljudi su to došli vidjeti. I snima se.
Ne budite blesavi, g. Erşan.
Vi ste blesavi, gospon.
Sve je ovo predstava. Mogu to odmah dokazati.
Hajde, dokažite.
-Koliko stoji štruca kruha? -Čak deset lira.
Vidite? Vuku vas za nos!
Skidam kapu za ovo!
Pljesak molim!
Ja ću ući u lik. Vi odradite najavu.
Što mislite, kako je prošlo
kad su se na kušnji našli čovjekovi ideali o vlasništvu?
Pardon?
Pita gdje su.
O, sad shvaćam.
Vrijeme je da pozornicu prepustim našim izvođačima.
Şükran, eno špilje. Ovuda. Hajde!
Torrrak, dragi.
Preklinjem te, ne sramoti našu kćer.
Tata, idi i dovedi mi tog ženika.
Dosta više!
Kćeri, postoje rituali, običaji i tradicije.
Kvragu i s tradicijama!
Sva se naježim kad čujem „običaji i tradicije”. Sigurno mi škodi.
Ne, to ti ne škodi.
O, pozdrav!
Ili da kažem „graugh”? Ne znam kojim jezikom govoriti.
Dobri gospodine, ja sam Kenan Kopljar.
Moja supruga Melisa Kopljar. I moj sin Kaya…
Kopljar.
Izvolite, sjednite.
Sjedimo na kamenju, ali njihovo je dobro isklesano.
Jako su napredni, dušo.
G. Torrrak, je li tako?
Da, Torrrak. S tri „r”.
Nadao sam se da nije, ali…
Zovem se Torrrak Matrijarhalnić.
Moja supruga Şükran Matrijarhalnić i kći Çakıl Matrijarhalnić.
Lovac ili skupljač?
Mi smo skupljači.
Iz zadruge središnje Anatolije.
Pomalo smo divljaci, ali naša je kći prava gradska cura.
Ne mogu se smijati na račun žena.
-Zašto, gospodine? -Ne želim riskirati.
Gospođo! Kak' si ti?
Nije baš pričljiva.
Kako komunicirate?
Guranjem i bockanjem. Ovako.
Onda ona gurne mene, a ja njega.
-Ajme! -Da.
Moja žena govori, ali njezine riječi ne znače mnogo.
Ovo sam prikupila za vas. U čast naših zaruka.
Mi ti jedemo meso, mala.
-Znaš, imamo vatru. -Vatru.
Ova će mi cura biti šogorica ako sve dogovorimo?
-Da. Ako sve dogovorimo. -Točno. Šogorica.
Radite li vi sa zemljom i bavite se poljoprivredom?
Imamo samo ogradu i štap.
Majku mu…
Matrijarhat smo, pa oprostite na psovki, dame.
Koliko vam je iznosio račun za prirodni plin?
Naša špilja još nema infrastrukturu.
Moji vam je sinovi mogu izgraditi sve do ulaza u špilju.
-Točno. -Prijatelji su je postavili.
Ne očitavaju brojilo. Plaćaju nasumice.
-Tata, punica je impresivna. -Da.
Rekao sam „punica”. Je li to točno?
-Da, tako joj zovi majku. -Dobro. Punica je impresivna.
Pomoći ću tati da počne.
Vaš sin i ja
vidjeli smo se blizu rijeke i zaljubili.
Kao dvoje civiliziranih ljudi
ili ne…
Mislim… Tako nekako. Nebitno.
Htjeli smo biti skupa.
G. Torrrak, vaša kći zbilja govori.
Da, govori. Zadivila si stričeka. Stričeka svekra, mislim.
Ona je ovo skupila? Radi?
-Da. -Na polju.
Ne možeš raditi.
S obzirom na to da će raditi i noću…
-Bože dragi! -Još nemamo jednog.
Torrrak, što je ovo? Pa to su pravi divljaci.
Što će ona ako ne bude radila?
Da. Očekujete da cijeli dan sjedim u špilji?
Iskreno, mi smo stalno u špilji.
Očito je.
-Canere, sine. -Bok, Çakıl.
Koji je to vrag, sinko?
Bogme imaš muda.
Jednog će dana svi to govoriti.
-Sjajno! -Na mamu je.
U tome je na mamu?
Canere, sine, ovo su g. Torrrak i žena mu Şükran.
Žele da njihovu kćer uzmeš za ženu.
Znam, tata. Sjajni su ljudi.
Divno pleme s najboljim kruhom.
Pokazali ste kruh mom tati?
To je donekle kruh, ali ne potpuno.
Doktor mi je rekao da manje jedem kruh.
Ali nisi?
-Ne. -Vidim.
Zvali smo ga „kruv”, a onda je postao „kruh”.
-Kruv. -Kruv.
Kako si ga ti ono zvala?
-Kru. -Zvala ga je „kru”.
Nego, gospodine, u ime vatre i duha vjetra,
želim se udati za vašeg sina.
Malo strpljenja, kćeri.
-Çakıl! -Tata…
Smislili smo nešto zvano bračni ugovor.
Sine, pločicu za pisanje.
-Daj je. -Baš je zgodno.
Zapisano je da postoji trag. Daj mi to.
Nakon što nam predate djevojku
sva vaša zemlja i alati postaju naše vlasništvo.
-A zašto? -I mi vama dajemo alat.
-Sina? -Alatku ima, ali je tup.
Nema šanse, tata.
Zašto uzimamo zemlju koju obrađuju i plodove koje ubiru?
Vidite? Mali je tup. Moj otac nikad ne bi lagao.
Çakıl, što kažeš, draga?
Idemo, tata. Tako su necivilizirani! Kako se usuđuju?
Da si odmah stala, malena. Želim da nas poslušate.
Kaya, idemo, sine.
Tek smo uspravno hodati počeli Ali odmah smo shvatili
Štap posao obavi Pa u štap vjerujemo
Na poljima i oranicama raditi Za mene to nije
Štapove i koplja imamo Divljaci smo mi i love puni
Tata, malo poštovanja pokaži Ljudi bi trebali uljudni biti
Neukusno je o štapu raspravljati sad To nije ono što imam rad
I ja mogu u ovoj pjesmi sudjelovati
Ili se pak toga posve kloniti
Što bi bilo da razmašem se ja? To se glava moja zapita
Zašto sam ovdje pak ja Nježna sam i krhka
Srce, život s njima težak bi bio Ali ni drugdje te ne bi mazio
Izumljeni štap bit će izvor sreće
Puške i topovi još dugo doći neće
Ne budi naivan tako Štap ti treba da kotač okrećeš lako
Ne znam ja, klonit ću se ovoga
Štap ti treba da kotač okrećeš lako
Ne znam ja, klonit ću se ovoga
Moj otac mudro zbori
Bez štapa kolo sreće okretati se neće.
Çakıl se više nije mogla opirati.
Nakon što su divlje životinje napale pleme,
kamenje, štapovi i koplja opet su postali dragocjeni.
I naši preci zasnovali su obitelj.
Nisu izumili samo štap nego i štošta drugoga.
Otada su mnogi ljudi slikali, izrađivali skulpture,
zainteresirali se za poeziju i filozofiju.
Ali dobri stari štap
nikad nije izgubio svoju draž.
Štošta lijepoga, pa i moć, mijenjalo je vlasnika zahvaljujući štapu.
Plemena su postala lena,
lena kraljevstva, a kraljevstva carstva.
Teško povjerovati, no u nekom je času bilo demokracije.
Demos i Kratos!
Zdravo.
Da?
Novoizabran sam. Ovo je restoran senata?
Naravno, šefe. Izvolite sjesti.
Zastupnik sam, a ne šef.
Pa, zastupniče,
možete dobiti tanjur ukusne juhe za novčić.
Cijelo janje, također za novčić.
Kako?
Kako cijelo janje može stajati novčić? Svuda je barem 25.
Shvaćam vaš entuzijazam, zastupniče. Tek počinjete. Naviknut ćete se.
Možda neki prilog? Stoje isto novčić.
-Ma kako? -Znate li što je čudno?
Možete sve to pojesti,
naručiti još i desert,
a opet ćete sve platiti jedan novčić.
To zbilja ne razumijem.
Donijet ću vam juhu za početak.
-Dat ću vam pero. -Hvala, ali neću toliko pojesti.
Naravno da hoćete. Pojest ćete svijet.
Tanjur juhe za zastupnika!
Kako je to moguće? Pribilježit ću. To se mora promijeniti.
Ili na tržnici naplaćuju previše ili ovdje premalo. Riješit ću to.
Bio je to pravi spektakl, Klaudije.
-Kunem se… 50 000 ljudi? -Barem toliko.
Dakle, barem 50 000 ljudi.
Popeo sam se na podij.
Vidio sam puno zastavica s carskim grbom.
Svima na čelu piše Arturije.
-Pa skandiranje. Arturije! -Arturije!
-Bilo je nevjerojatno. Reci mu. -Trebali ste to vidjeti, šefe.
Pokraj kvarteta, dva su tipa razvaljivala na trombonu.
Da ste bar to vidjeli!
S podija sam pitao usudi li se itko skinuti zastavice.
-„Ne”, viknuli su. -„Ne”!
-Misle to! -Doista.
Rekao sam: „Rim ću pretvoriti u prijestolnicu mode.”
Ljudi su se ovako pogledavali.
Ja sam rekao isto, šefe.
Bio sam u Milanu i rekao:
„Milano ću pretvoriti u Pariz Istoka!”
-Povjerovat će! -Da.
Konobar! Daj nam pera.
Jer mi smo siti.
Daj mi to, dečko.
Daj mi vina.
-Izvolite. -Hvala, dragi.
G. predsjedniče, sve je riješeno. Hvala vam lijepa.
Ma ne zamaraj se, mali. Ne trebaš mi zahvaljivati.
Njegov je nećak htio postati gladijator u Koloseumu.
Pomogli smo malom.
Najbolji ste.
Kako je mali? Je li zadovoljan?
Lavovi su ga pojeli, g. predsjedniče.
Jučer su ga cijelog pojeli.
Svejedno smo zahvalni. Odmah se vraćam.
-Tip je imao 45 kilograma! -No!
Morao je biti gladijator. A što sad?
Svi govore o načelu zasluga, ali ne onda kad im ne odgovara.
Nemam ništa protiv Kratosa, šefe.
No taj Demos očito je pičkica.
Prilaze mi ljudi iz mog vlastitog sela:
„Predsjedniče, potegnite veze da postanem car.”
-Ideš! -Majku mu! Zamisli ti to, Arturije!
Ne zanosimo se. Možda je pučanin.
Tko je uopće taj tip?
Živio veliki Cezar!
-Čini se da nije jedan od nas. -Zdravo. Ja sam Safoklo.
Izabran sam sa 70 % glasova u malome selu.
Uzbuđen sam što sam ovdje.
Čestitamo. Ti si onaj svima znan Sofoklo?
Ne. Ja sam Safoklo s „a”.
-Čestitamo. -„A” umjesto „o”.
Kakav je to umišljeni gad! „Moje se piše s 'a'.”
Dečko, donesi nam dva janjca.
Janjac, Tiberije?
Ne, šefe. Usrat ću se ako pojedem još nešto.
-Hajde, seri. Nije to ništa. -Da?
Dobar tek vam želim.
No cijene su mi malo čudne.
Mi smo glasovali za te cijene, sinko.
-Novčić po obroku. -Da.
Zašto je ovaj naporan?
Protivi nam se.
-Oporba? On je s druge strane? -Nemojmo o tome.
-Mogu li vam se pridružiti? -Naravno.
Čujte, ovaj restoran premalo naplaćuje za obroke.
A vi ste prilično imućni.
Uložit ću pritužbu zbog toga na današnjem zasjedanju.
Preciznije, zbog nepravde.
-Mi gradimo mostove. -Molim?
G. predsjednik kaže
da smo toliko ispred ostalih da im treba most da dođu do nas.
O čemu vi to blebećete?
Iskreno, baš i nisam slušao.
Samo sam to izlanuo.
I ja katkad ne pratim scenarij.
-Pa što? Dobro ispadne. -Dobro je.
Ako biste me mogli poduprijeti,
danas ću održati govor o ravnopravnosti spolova
i zatražiti glasovanje.
Tu je i pitanje prava životinja.
Situacija u arenama. Što ti lavovi jedu?
-Što jedu? -Očito ne janjce.
-Ajme! -Ovaj tip lupeta.
Došao si zastupati Rimljane ili voditi zoološki vrt?
Da! Mislim… Gledam ga izbliza, šefe.
Imunitet? Nije baš da mu nitko ništa ne može.
Nemoj misliti da si nedodirljiv, dragi.
Safo, daj se sredi, dečko.
Ova sijeda kosa dokaz je moga iskustva.
Ne izlazi na podij s takvim razmišljanjem. Ismijat će te.
O, je li? Vidjet ćemo.
-A da? -Da.
-Otići ćeš na trg? -Hoću!
Tiberije, evo. Organiziraj skup na trgu.
-Da, šefe. -Plaćate ljudima da dođu?
Ako organiziraš skup, nešto moraš dati da se rulja sjati.
Stat ću danas pred svoj narod i reći mu cijelu istinu.
Kako je ovo divno carstvo
s Marka Aurelija i Cicerona spalo na ove jadne prevarante?
-Razotkrit ću ja sve! -Hoćeš li?
-Hoću! Na trgu! -Na trgu?
Naguzit ću te kopljem ako to ne učiniš.
-Izaći ću na podij. -Zbilja? Na trgu?
-Da! Na trgu. -Zaozbiljno?
-Doći ćeš na trg? Hajde! -Hoću. Da!
Dobro… Dragi Rimljani…
Ušutite već jednom!
Predsjednik drži govor.
Izvolite, g. predsjedniče.
Idemo, Rime, idemo
Na pobjedu sada igrajmo
Rimljani!
Zemljaci!
Tko vam je majka? Tko vam je otac?
Tko su vam preci?
Naša je majka kraljica Demetra.
Naš je otac veliki Jupiter.
Što bi naši preci rekli na ovo?
Volimo i budimo voljeni.
Svi smo mi obični smrtnici.
-Bravo! -Bravo!
Dopustite, g. predsjedniče.
Draga braćo i sestre.
Sve što imamo pripada Rimu.
Ništa nemamo i ništa ne želimo.
Ja čak ni gaće ne nosim!
Sve što imamo pripada Rimu!
Dragi moji Rimljani.
Predsjednik Klaudije i ja na zasjedanju ćemo oformiti grupu
da vam nastavimo služiti.
-To! Obožavam grupno! -Kao i svi mi!
Govorim u ime liječnika.
Senat mora nešto poduzeti u vezi s našim radničkim pravima.
Gdje je naša otpremnina?
-Dođi. -Ti govoriš.
-Ti si stručnjak. -Hajde, govori.
Pa, liječnici opravdano traže svoja…
-I? -Onda?
-I mi… -Da?
-Ponovite pitanje. -Vidite?
Dosta nam je ovoga!
Kožu ste mi oderali s leđa! Odlazim!
Hajde, idi! Suze ronimo!
Kad ste već spomenuli grupe,
a što je s obećanim orgijama?
Može li i narod sudjelovati u njima?
To smo dogovorili s općinama.
Odredit će velika područja
na kojima se javnost može pohvatati.
To je naše rješenje.
U to se više nećemo miješati.
Pustit ćemo vas da budete svoji.
Tako da ne kažemo: „Za narod unatoč narodu!”
Bravo!
Čekajte malo.
-Nemate više ništa reći? -Ovaj tip!
Kamo odlazi sav taj porez?
I što je sa sve većim troškovima života…
-Čekaj malo. -Ali ja…
Naši zemljaci gladuju!
Što da naši Rimljani jedu? Kamenje?
-Bravo! -Bravo!
Krv bi nam popili?
Majku vam vašu! Ne damo vam!
-Bravo! -Reci ti njima!
Arturije!
-Zavidni, evo vam ovoga! -Tu je!
Da! Tko god da nas mrzi,
neka toliko skapava od gladi da mu se paučina stvori na šupku!
Germani!
Germani! Neće nas pobijediti!
-Oni stoje iza svega ovoga! -Da.
-Pobijedit ćemo mi! -Točka!
Točka.
Čekajte. Još toga treba reći. Evo!
-Danas, u pogledu ženskih prava… -Dosta, sinko!
Ja sam žena senatora. Ne blebeći.
-Tako je. Miči se. -Hajde.
Dragi moji Rimljani.
Predstavljam vam Tiberija, predsjednika našeg ženskog kluba.
-Obrađujem žene? -Njihove probleme.
Obećavam vam
da ću problem svake žene obraditi osobno!
Vjerujte u mene i…
Car Kornelije, Treći slijeva.
Bravo! Živio Kornelije!
Pa…
Arturije, sinoć te nisam vidio na grupnjaku.
Bio sam sasvim dolje, care.
Mahnuo sam vam, ali niste opazili.
Kako si, Klaudije?
Znate kako je, care. Uvoz, izvoz. Snalazimo se.
Upravo sam izvezao oblak Perzijancima.
Vidite kako šibaju? Oblaci su na nebu.
A na papiru je to izvoz.
Dobro. Ali kog vraga radite? Razjarujete mase?
Naprotiv, care. Umirujemo ih.
Da vidim.
U redu, Rimljani.
Kako ste?
Divno! Divno!
Naš je narod vrlo zadovoljan našim velikim trudom
i pokazuje nam svoju zahvalnost.
Neka jedno bude jasno.
Rimljani cijene, slave i podupiru svog vođu
koji je Rim uveo u novu eru.
U ovoj klimi nijednom Rimljaninu ničega ne nedostaje.
Vladini službenici znaju kako dodatno zaraditi.
Ti si novi senator? Dođi.
Što ti misliš?
Moj uzvišeni care,
imao sam nekih ideja,
ali nisam uspio dobiti potrebne glasove.
Pridružio bih se grupi svoje starije braće.
Uskoro ćeš biti okružen svojom braćom.
Bravo. Jako dobro. Ne možeš biti vuk samotnjak. U grupi je najbolje.
-Doći će on. -Dobro.
Zdravo.
Dobro došla, doktorice.
Nisam znala da svi putevi vode u Rim.
Mi smo to svi znali.
Znao sam da će se vratiti.
Moja draga Semra,
ubaci neku dobru kasetu i razveseli nas.
Naplaćuju zrak i vodu I stalno varaju
Kasicu razbit možeš Ali to dovoljno bit neće
Ljudi na vrhu Svi pljačkat su počeli
Što kažeš, brate? Promijenit se to neće
Vidjet ćemo tko će to bit
Tko će doć i spasit nas
Novac smo rasipali I najmanju priliku prokockali
Što siromašni mogu? Promijenit se to neće
Na nevolje smo naviknuli I evo nas na putu opet
Dobre se stvari ne dogode preko noći
Vidjet ćemo tko će to bit
Tko će doć i spasit vas
Naplaćuju zrak i vodu I stalno varaju
Dođi i zaokupi me To se promijenit neće
Svi oni isti su Nehuman, svaki od njih
Orgije iz dana u dan To se nikad promijenit neće
Jesu li ljudi u duši dobri ili loši?
Nagledali smo se svakakvih tijekom stoljeća.
Nekih dobrih, nekih loših.
Nekih junačkih, nekih kukavičkih.
Nekih mudrih, nekih ludih.
Muškarac ili žena?
Je li bolji matrijarhat ili patrijarhat?
Tko odgaja te ljude?
Majke rađaju prava lavlja srca!
Da, rađaju ih takve.
Ti lavovi poslije postanu korumpirani?
Želim okriviti društvo.
Ali tiho! Ne mogu se natjerati na to.
Što?
Cemile, krevet si trebala postaviti gore.
Stavila sam ga na sredinu, sestro.
Htjela sam da bude visoko, kao prijestolje!
Da! Neka bude kao prijestolje!
Tako on može naređivati s prijestolja. Možda i da mene zadave.
Ne budi ljubomorna na brata.
Moj je sin pravi princ!
Obrezivanje Yağıza Efea ne bi trebalo biti na istoj razini.
Krevet će biti gore kao prijestolje.
Taj će slamati srca!
Nakon što mu skinu šavove,
svi bi trebali skriti kćeri.
Moj nećak zrači muškošću!
Pitao me: „Sad kad postanem muškarac, oženit ću se?”
Kakva dušica!
Ma neka ostane neženja i svaki se dan zabavlja.
Moj dragi nećak svakoga dana može biti s drugom.
Upravo tako. Nadam se da se neće vezati za te gadure.
-Puno je riba u moru. -Da.
I tvoj bivši zaručnik sigurno je jednako razmišljao.
Opet to malo govno sa svojim komentarima.
Mali ima devet godina. Praktički je netaknut.
Samo neka izvuče živi glavić.
Kuš, Sibel, ili ću ti začepiti tu gubicu.
Yağız Efe pravi je princ!
On je obiteljski lav!
-Ma nategnula bih mu taj pimpek. -Molim?
To se samo tako kaže. Zašto bih to učinila?
Danas ga reckaju, zar ne?
Da, obrezat će ga prije obreda.
Cemile, provjerimo kolače i limunadu.
Dobro, sestro.
Što da kažem? Sve ste prolupale.
„On je pravi princ!”
Navodno ste demokratkinje,
ali okrećete se monarhiji kad je Yağız Efe u pitanju.
-Pocuclat ću mu tog pimpača. -Prostakušo!
Drugi put, Nuran. Više nema šale.
O, šašava…
Yağız Efe!
Mama, odlomio se vrh štapa.
Zbilja? Baš danas?
Kakva slučajnost! Je li to možda neki znak?
Ne brini se, maleni. Popravit ćemo to.
Samo budi u trenutku. Usredotoči se.
Jesi li vidio krevet, Taci? Na podu je.
-Htjela sam da bude kao prijestolje. -Da.
Yağız Efe, srčeko moje. Kako si mi, ljubavi?
Malo se bojim, mama.
Ali ti si princ, sine. Prinčevi se ne boje.
-Je li tako, brate? -Tako je.
Ti si obrezan, ujače?
Naravno da jesam, mali.
I ti si se bojao?
Jesam li se bojao?
I dalje se bojim kad je riječ o tome dolje.
Da igram nogomet, uvijek bih štitio taj dio.
Zato stalno zavlačiš ruke u hlače?
Da, iz straha. Provjeravam je li sve još tu.
Ne puni mu glavu glupostima.
Javi mi kad stigne tetak Aslan.
Dođite, cure, provjerimo tortu i limunadu.
-U redu. -Javi mi.
Dobro, sestro. Hoću. Dođi.
Taci, gdje je obrezivač?
Gdje su İbiş i Aslan?
Aslan sve organizira.
Tako da ne znam.
-Aslane! Kasnite! -Stigli smo.
-Satima čekamo! -U redu je.
-Tetak Aslan. -Zdravo!
Lupežu mali!
Pokaži nam svog pimpača. Hajde.
Taci, reci mu neka ga pokaže.
-Pokaži ga! -Pokazat će ga. Strpljenja.
Smiri se načas.
Taci, sinko, i ti si pijan?
Pa, jesam, šogore.
Nije strašno. Samo pola boce votke.
Uzbuđen sam, znaš? Rukovati ne smijem samo teškom mašinerijom.
Nije da ćeš od mene tražiti da sjednem u grejder.
-Upravo tako. -Bože pomozi!
Işık, brate, ovo je İbiş.
İbiş!
Vojniče!
Fahri, što bi popio?
-Sada ništa, Aslane. -U redu.
Daj da sve pripremim.
Kako si, sinko?
-Işık, brate. -Bok, brate.
Yağız Efe, sinko, pozdravi svog obrezivača.
-Zdravo. -Kako si, lupežu mali?
Tip je pravi lupež.
Cure te salijeću, Yağız Efe?
Aslane, brate, uzmi ga pod svoje okrilje.
-Vodi ga. -Vodit ću ga ja.
Znate li kako sam ga nekoć zvao?
Zvao sam ga „vojniče”!
Pogledajte mu glavu!
Za Boga miloga! Momci, molim vas.
Što si mi ono govorio kad bih te nazvao vojnikom?
Aslane, kažem ti da prestaneš.
Işık, molim te. Tvom sinu je ovo najsretniji dan.
Vidi, Fahri ti je obrezivač s najviše muda u cijelom ovom kraju.
Ne govori o mudima, Aslane. Ja se bavim samo ovim drugim dijelom.
-Işık, brate. -Da?
Imaš kolonjske?
Za dezinfekciju opreme?
Ne, brate, da malo razrijedim limunadu.
Ruke mi drhte.
-Jedna čaša i bit će mirne kao nikad. -Fahri.
Nadam se.
-Oprosti. -Ništa.
-Fahri? -Da, brate?
S aromom limuna?
S 80 %? Poslužit će.
Samo to pomiješaj s čašom limunade.
Hajde, čovječe. Bacimo se na posao.
Da ga vidim.
-Vojniče! -Vojniče!
-Hajde, sine. -Polako.
Da vidim.
Prvo ćemo ga umrtviti, zar ne?
Samo čas, Işık.
-Evo, Fahri. Kucnimo se čašama. -Daj mi to. Hajde.
-Dobro došao, Fahri. -Pijmo.
-Hajde, Işık. -Obrezat ćemo ga, bez brige.
Živi u trenutku. Opusti se, Işık.
Živjet ću u trenutku nakon obrezivanja.
Daj! Svi smo obrezani. Ništa to nije.
Lupežu jedan!
Ovaj je tip prava napast!
Napast!
Daj da vidim, sinko. Nisam ga vidio.
Umrtvit ćemo ga prvo, zar ne?
Umrtvit ćemo ga.
Ma sitnica. Snaći ćemo se.
Fahri. To mu je s majčine strane.
Nije Işık kriv!
Za Boga miloga! Aslane, dosta je bilo!
U redu je, brate.
-Dobro. -Ionako ima tek devet.
To je dobro. Ja 44, ali s čukljem!
Ožeži! Sviraj dok mi zbijamo šale.
U redu, dečko. Sad…
-Umrtvit ćeš ga? -Naravno.
Fahri, znaš li što ja radim u takvim situacijama?
Umrtvim komada.
Smiksam joj piće, a onda pras!
Faca si, Aslane!
Jesi spreman, dečko?
-Uopće se ne bojim, striček. -Fino.
Dobro ga umrtvi.
-Šašavče mali! Lupežu! -Vojniče!
Mali, ovo ti je najviše dan u životu najznačajniji.
Imaš mene ovdje,
svog ujaka, tatu Işıka i tetka.
-I İbiş je tu. Ožeži! -Ožeži, İbişe!
İbişe, mi smo djeca vesela
Tvoja te majka smatra princem i sve te djevojke vole, Yağız Efe.
-Bez brige. Dobro? -Ma začas je gotovo.
Spreman, sinko?
-Da vidim. -Umrtvit će te.
-Umrtvit ću ga. Sve je u redu. -Evo igle.
To je bilo to. To je bio teži dio. Više neće boljeti.
Umrtvio si ga?
Utrnut će za dvije minute.
-Ostatak je lak. -Brzo gotovo.
Da ga vidim. Da, dobro. Posve je umrtvljen.
Utrnuo je.
Ruka mi je utrnula!
Ruka mi je utrnula…
-Hajde, Taci, kucnimo se. -Mislio sam da smo dovoljno popili.
Živi u trenutku, Işık.
-Opusti se malo. -Opustit ću se poslije, Aslane.
-Još ga nije obrezao. -U redu.
-Samo čas. -Ožeži, İbişe.
Işık, brate. Evo sad ćemo.
Spreman, sinko?
-Bez brige. -Ne boj se.
Uz tebe sam.
Ti si vojnik!
Držim… Da, ovako.
Tvoj tata, ujak i tetak su ovdje.
-Gledaj gore. -Spremni, Aslane?
-Reži. -Režem.
Hajde, kompa.
Hej! Zamalo si pao. Spasio sam te.
Odrezao sam ga.
Dobro.
Gotovo je, sinko. Baš si hrabar dečko!
-Ti bokca! Sve se odvojilo. -Evo.
Taci, onesvijestit ću se.
-Čekaj, Işık. -Smiri se.
Gubim svijest.
-Smiri se. -Dobro je.
-Ne sad, İbişe. -Gubim svijest, Taci.
Ali umrtvljen je, zar ne?
-Ja… -Što ćemo sad?
Što se dogodilo?
-Zašto si mi ovo dao? -Odrezao je to?
-Što? Da, bogme je odrezao. -Da.
On će slamati srca samo tako!
Pitam se čije će se srce slomiti.
Sad je muškarac! Kralj lavova!
Gdje je Işık?
-Previše se uzbudio. -Da.
Znaš kakav je Işık, šogorice.
Kakav čudak!
Padanje u nesvijest nije muževno.
Sine, sad si muškarac.
Ništa ne osjetim, mama.
Nategnula bih mu pimpek.
Prekasno.
Pocuclala bih mu pimpača.
Evo izvoli.
Koji je ovo vrag?
Vojniče!
Donja glava je nastradala.
Dragi gledatelji, kažu da nije dobro biti previše zaštitnički nastrojen.
Može li se ovo nazvati kabaretom ako se ne bavi društvenim problemima?
Oprostite.
Svidio mi se skeč u kojem sam bila.
To ste vi napisali?
Svidio vam se? Drago mi je.
Sjajno je poslužio da se stane na kraj toksičnoj muškosti.
Kako te majke i tete mogu tako podbadati takvog mladića?
Baš to!
Zovu ga lavlje srce, tigar.
A onda muški misle da nas mogu gaziti. Ja kažem ne!
Vaša su opažanja bila iznimno pronicljiva za jednog muškarca.
Srušio si sve tabue, može se reći.
Baš ljubazno od vas, mlada damo.
Dobro. Možemo li sad piti i očijukati?
Jako bih to volio.
U idealnim si godinama.
Mogu te lako prevariti da kuću prepišeš na moje ime.
Pardon ako je ovo preveliki klišej.
Finalizirajmo odmah prijepis!
Slažem se.
Braćo, pogledajte.
Prema novom zakonu, na ovim se mjestima sada može graditi.
Ovo se mjesto više neće smatrati šumom.
To! A nas neće smatrati ljudima zbog onoga što ćemo učiniti.
Baš nam se posrećilo!
Svi će nam zemljovlasnici kucati na vrata.
-Da. -No znamo kako ćemo.
Namučit ćemo ih.
-Da. -Tako je.
Ponosim se vama, momci. Obožavam voditi ovaj javni ured.
Divni ste ljudi. Sjednite, molim vas.
Sve smo naučili od vas.
-Kako kog zajebati. -Baš to!
No moram te upozoriti, Sermete. Ovdje nemoj nositi skupe satove.
Nosim ga samo zato što vi nosite svoj.
Imaš pravo. Trebao bih vam biti uzor.
-Skinimo ih onda. -Odmah.
Da vidim tvoj.
Čekaj. Taj je malo bolji od mog?
Sjećate se onog hotela? Od njih sam ga dobio.
Ali ja sam odobrio taj projekt.
-Ja bih trebao dobiti sat. -Jasna stvar.
-Daj mi ga. -Naravno.
-Ne nosi ga ovdje. -Dobro.
Mito nisam primio već pet minuta. Ludim.
Idi na svoje mjesto.
Naprijed!
Dobar dan.
Cesta sve komplicira. Ruke su nam vezane.
-Baš tako. -Ja sam Aylin Seçkin.
Od danas radim ovdje. Moji dokumenti.
Da vidim, gđo Aylin.
Pomoćna voditeljica.
Samo trenutak.
-Ovo su Sermet i Erkin. -Zdravo.
Ostanite ovdje.
Pa… Čekajte.
Gđa Aylin će imati veće ovlasti od vas dvojice.
-Što je bilo, gospodine? -Mi već imamo uigrani sistem.
Da vam svoje dokumente predajemo bez parafa gđe Aylin?
Ili da je zaobiđemo jer je „na bolovanju”.
U nekim slučajevima možemo navesti i da je pokojna.
Poznajem klauna Fuata koji radi u mrtvačnici.
-Fino. -U redu.
Čestitam i moja sućut, Aylin.
Dobro došli. Sermete, daj joj pečat.
-Odmah. -Pečat je ključan za autoritet.
-Izvolite. -Tako. Čestitke.
-Izvolite. -Evo.
Süleymane, čaj!
Danas me izvijestila središnjica u Ankari.
Neka se područja više ne smatraju šumama. Šteta.
Baš smo o tome razgovarali.
Strašno nas je to uzrujalo.
Selam alejkum.
Ovdje su Gruntovnica i Kateter?
Ne, ovo je Kanister.
Rıza, obožavamo tvoj čudni naglasak.
No danas ne mogu podnijeti to blebetanje.
-Razgovaraj s gđom Aylin. -Da, s njom.
Hajde, djedice, idi k Aylin.
Gospođo, imam pola jutra zemlje.
Dečki u čajani rekli su mi da se sad može graditi.
-Možete li to provjeriti? -Naravno. Da vidim.
Stavi to ovamo.
Da, istina je. Tu se sad može graditi.
Sagradit ćemo samo kućicu. Ništa više.
-Kućicu? Ne može. -Nema šanse.
To neće ići.
Moraš prodati tu zemlju, djedice.
Naš je voditelj već rekao da je to lokacija za turizam.
Turistička zona.
Ne, gospodine, ondje smijete graditi što god želite.
Što god želi?
To ovdje još nikad nisam čuo. Nema šanse.
-Ali gospođa kaže da mogu. -Da.
Rıza, odgovorio bih ti s čudnim naglaskom
i iskrivljeno govorio, ali ne ide mi to.
Baš ste duhoviti.
Pozdrav, g. Nizami i njegovi ljudi. Kako ste?
Dobro došli, gospodine.
Bum-bum!
Provjerite džep.
Kako to izvodite, gospodine?
Kako si, Servete? Bum-bum! Erkine, bum!
Ajme, Sami!
Vi donosite tračak sunca u ovaj ured.
Što ima? Bum!
Kako ste ga stavili meni na ruku?
Sve je u brzini. Imam puno posla. Moram biti brz.
Dobro došli, brate. Sjednite. Mogu vas zvati „brate”?
Zovite me „tata”.
-Tata! -Naš tata.
Tata, trebam uslugu.
Možete li na ovo napisati:
„Sat je kupio vlastitim novcem”?
Naravno, bez brige.
Süleymane, brzo kava!
-Nju još nisam vidio. Nova je? -Nova je.
Bum!
Što se događa?
Kako se usuđujete?
Pardon. Süleymane! Bum-bum!
Idi sad.
Gospodine, što trebate?
Pa, Nizami…
Znaš da sam trebao izmjenu zone
za područje između šume i obale.
Bravo!
-Da, uspjeli smo. -To je odrađeno.
Znaš da sam kupio puno parcela na ovom području.
Sad mi nabavi dozvolu za gradnju hotela.
Samo riješi papirologiju i sve to.
Kakav hotel imate na umu?
Želim da ljudi koji ga vide izvana kažu:
„To jebeno govno sjebalo je cijelu plažu!”
A iznutra,
želim da to bude divno mjesto
koje pruža vrhunsko iskustvo s pet zvjezdica.
Opisujete moj hotel iz snova!
-Gospodine. -Ha?
Smijete graditi, ali ja to ne mogu odobriti.
-Razgovarajte s mojim voditeljem. -Gospodine voditelju…
Da. Sami, ova mala parcela…
Rızina je.
Ta mala parcela koja mi tu strši kao šaka u oko je tvoja?
-Njegova je. -Pa gdje si dosad?
Tražim te!
Bum-bum! Provjeri džep.
Ajme! 50 000 lira!
Uzimam ih natrag. To je bio samo test.
Nisi primijetio, zar ne?
-Nisam. -Izgledao je iznenađen.
G. Rıza, ovo je g. Sami. On je poznati turistički magnat.
Naravno, prepoznajem te.
Pa naravno, majstore!
Da, prepoznajem te. Budući da sam već radio sa stokom.
Začas mogu procijeniti kravu.
Rekao bih da si težak kojih sto kila.
Krupan si, nema što.
No vidjet ćemo koliko ćeš mi mlijeka dati.
Rıza je jedan od nas!
Da. Ovo je gotova stvar.
Donesi Rızi sok.
Prerano je za kavu.
Gradit ćeš hotel, je li?
A kako će to funkcionirati, sinko?
Usred tvog velikog zemljišta je moja parcela od pola jutra.
Što ćemo?
Evo što ćemo, Rıza.
Prodat ćeš mi svoju parcelu od pola jutra po razumnoj cijeni.
A onda? Kažu da se tu ni kućica ne može graditi.
Kućica se tu ne može izgraditi.
Ali gospodin kaže da će sjebati plažu.
Zakon je tu jasno na strani g. Samija.
-Je li? -Da.
Ma što ne kažeš!
Obavi onda tu svoju bum-bum čaroliju da sve riješiš.
Bum-bum!
Pravi mađioničar!
Sami, gospodine, ja ću riješiti papirologiju s Rızom.
Ništa se ne brinite. Dozvolu imate.
Da, riješi sve to. Ja imam posla.
Naravno.
Napisala sam svoje izdvojeno mišljenje:
„Ova zemlja nije prikladna za razvoj turizma.” Izvolite.
A odmah očekujem i vašu ispriku za to drsko ponašanje maloprije.
Uzimanje ili davanje mita
znak je slabosti i nemorala, u najmanju ruku.
Ako morate podmititi službenika, onda se zbiva nešto protuzakonito.
Sram vas bilo, gospodine.
G. Sami, Aylin je upravo citirala ulomak
iz romana Grmuša Reşata Nurija Güntekina.
-I mene je iznenadila. -Bravo!
Gđo Aylin, čak i na razini ministarstva…
Znajte da sam već dobio njihovo odobrenje prije dolaska ovamo.
Žao mi je, ali neću potpisati vaš dokument.
A svoju ću procjenu proslijediti.
Gospođo, ne radite to. Sad neću moći prodati svoju zemlju!
Gđo Aylin, nemojte se sramiti. Samo mi dajte cifru.
-Budimo iskreni. -Da.
Brojevi nam svima leže, draga moja Aylin.
Podijelit ćemo to na pravedan način.
Vi ćete o pravdi?
Curo, državna si službenica. Budi razumna!
Da. Evo pogledaj Rızu.
Zbilja želiš uzrujati ovog starca, Aylin?
Svi ste lopovi, pa bih i ja trebala biti?
-Da. -Da.
-Uzmi. -Ne mogu.
Hajde, uzmi!
Ne mogu.
-Samo uzmi! -Ne mogu.
Uzmi.
Kvragu i ovaj korumpirani sistem!
Uzmi
Ne mogu To je narodni novac
Ukradi
Ne mogu To je državni novac
Što i kako učiniti ja mogu s čime?
Samo uzmi Toliko se to sad plaća
Samo ukradi Čemu sva ta frka
Kako ćeš inače spojiti kraj s krajem?
Ukradi
Ne mogu Siromašni to trebaju
Ukradi
Ne mogu To je novac prokleti
Kako i s čime da vas kaznim ja?
Pusti svoje prodike I silno to blebetanje
Nemam ja vremena Za trabunjanja siromašnih
Samo se prikloni I novac će s neba padati
Ista stara priča Nikad se ne mijenja
Sve probleme za vrijeme ručka riješi
Život je okrutan
Što da kažem?
Dobra si samo Za moralnu pouku u kabaretu
Idealistica uštogljena Opominje nas da se ne krade
Ples privedite kraju I naširoko ću vam objasniti
Kad završimo u slijepoj ulici,
trebamo li krenuti iznova? Što mislite?
Kako netko može stalno iznova ponavljati istu pogrešku?
Ili možda ovaj put ima pravo?
G. Pripovjedaču, gotovo smo spremni, pa…
Samo sam htio dati lijep uvod u konačnu pouku.
Kakvu pouku?
Ovu.
Dragi, zaljubila sam se u tebe.
Želim da budemo obitelj i da imamo djecu. Ali…
-Da, ljubavi? -Mislim…
Čini mi se da se ne bih trebala petljati s tvojima.
Ali zašto, dušo?
Ne znam. On spominje štapove i oružje.
Ne želim donijeti dijete u takav pokvareni svijet.
Ali kakav ćemo primjer dati ako sad odustanemo?
Imaš pravo.
Možda ne možemo biti vladajuća stranka,
ali barem ćemo ostati oporba.
Onda dobro.
Tako su oni rekli.
A onda su oporba ostali do kraja života.
Brate, hajde. Već je kasno. Ljudi žele otići.
ŠKRTI ŽIVOT
KRAJ
Prijevod titlova: Bernarda Komar