ТОВ «КУНЕРІ ФІЛМ МОНТАЖ ІНДАСТРІЗ»
ТАКЕ СКУПЕ ЖИТТЯ
Ласкаво просимо всіх Що ви нам принесли?
Такі великі гроші Ви просите за квиток
Ласкаво просимо всіх Що ви нам принесли?
Ви прийшли з пустими руками Але підете з добрими спогадами
Чи треба нам іти на жертви Щоб трохи посміятися?
Чому не можна веселитися завжди? Все можна, дорогі мої
Чи треба нам іти на жертви Щоб трохи посміятися?
Чому не можна веселитися завжди? Все можна, дорогі мої
Будь обережний! Не патякай! Життя важке, не довіряй нікому
Люди навколо жадібні Питай: чому? Навіщо? Як? І задля чого?
Коли життя люб'язне Красу ти споглядай
Але життя скупе Повтори за мною, що таке життя
Починається кабаре Всідайтеся зручніше
Чому не можна веселитися завжди? Все можна, дорогі мої
Вітаємо вас. Для нас велика честь бачити вас тут.
Скоро почнеться кабаре.
Кабаре почнеться, але де ж актори?
Може, я надто рано прийшов?
Пане Ершан!
Не метушіться. Все в нас вийде.
Що таке, пане?
Це не кабаре «Таке скупе життя»?
Ні. Ми зачинені.
Я жартую. Це таке кліше.
Може, я прийшов зарано? Тут же нікого немає.
Ви що, не бачили танцюристів на сцені? Годі вам.
Я не про це, пане. Я ведучий кабаре.
Ясно. Ефект відчуження.
Значить, ні танцюристів, ні глядачів тут немає?
Ну, я глядачів не бачу.
Та годі вже.
Ми зняли це приміщення, провели рекламну кампанію.
Люди прийшли подивитися. Навіть запис іде!
Не дуркуйте, пане Ершан.
Це ви тут дуркуєте, шановний.
Ви — частина вистави. Я можу це довести.
Ну ж бо, доведіть.
-Скільки коштує хлібина? -Десять лір!
Бачите? Це ж справжній цирк!
Який жарт! Знімаю капелюха.
Оплески!
Я вживуся в роль, а ви продовжуйте презентувати.
Як думаєте, що сталося,
коли людство вперше винайшло приватну власність?
Вибачте?
Вона питає, де вони.
Тепер розумію.
Час мені передати сцену нашим акторам.
Шукран, печера там. Там! Туди!
Торрраку, любий.
Будь ласка, не сором наших доньок.
Тату, ходімо знайдемо мені чоловіка.
Досить уже цього.
Треба дотримуватися ритуалів, звичаїв та традицій!
Чорт із тими традиціями!
Мене тіпає коли я чую про звичаї й традиції.
Мабуть, це щось погане.
Ні, в цьому нічого поганого немає.
Вітаю!
Чи мені сказати «г-р-р-р»? Не знаю, якою мовою краще.
Пане, я Кенан Списоносець.
Це моя дружина Мелісса Списоносиця й мій син Кая…
Списоносець.
Будь ласка, сідайте.
Хоч ми й сидимо на камінні, це каміння добре обтесане.
Вони дуже просунуті.
Пан Торррак, вірно?
Так, Торррак. З трьома «р».
Я сподівався, що мене виправлять…
Мене звуть Торррак Каблук.
Це моя дружина Шукран Каблук і донька Чакіл Каблук.
Ви мисливець чи збирач?
Ми збирачі.
З центральноанатольського кооперативу.
Ми трохи селюки, але наша донечка — справжня містянка.
Не сміюся з жартів над витратами на жінок.
-Чому це? -Не хочу ризикувати.
Пані! А ви як?
Вона не дуже комунікативна.
Як же ви спілкуєтеся?
Штовханням і щипанням. Ось так.
Вона штовхає мене, а я — його.
-Ого. -Так.
Моя дружина говорить, але її слова не мають сенсу.
Я зібрала це для вас, щоб відзначити наші заручини.
Ми їмо м'ясо, дорогенька.
-У нас є вогонь. -Вогонь.
Тату, а вона мені буде невісткою, якщо ми домовимося?
-Так, якщо домовимося. -Вірно. Невістка.
То ви справді землероби,
вирощуєте рослини?
У нас просто є паркан і палиця.
Ці кляті…
У нас матріархат, тож вибачте за лайку, пані.
Пане Торрраку, скільки ви минулого місяця заплатили за газ?
У нашій печері немає вогняних комунікацій.
Мої сини можуть підвести труби вам під печеру.
-Точно. -В наших друзів вони є.
Показники вони не дивляться й платять абияк.
-Тату, теща класна. -Точно.
Я сказав «теща». Це правильно?
Так, називай її так.
Добре. Теща класна!
Я розкажу татові, як усе сталося.
Ми з вашим сином
зустрілися біля річки й одразу закохалися.
Як двоє цивілізованих людей
чи ні…
Щось таке. Не знаю.
Ми захотіли бути разом.
Пане Торррак, ваша донька вміє говорити.
Так, говорить. Ти здивувала дядька. Не дядька, а свекра.
То це вона зібрала? Вона працює.
-Так. -У полі.
-Не працюй. -Що?
Ну, тобі ж іще вночі треба буде працювати…
Боже милий!
Ще зарано.
Торрраку, що це таке? Вони такі невігласи.
Що їй робити, якщо не працювати?
Так. Хочете, щоб я увесь день сиділа в печері?
Ми завжди в печері.
Це доречно.
-Чанере, виходь. -Привіт, Чакіл.
Синку, це що таке?
Яйця свої підкочуєш?
Це може стати прислів'ям.
-Чудово сказав! -Це в нього від мами.
Це в нього від матері?
Чанере, синку, це пан Торррак і його дружина Шукран.
Вони хочуть видати за тебе свою доньку.
Знаю, тату. Вони хороші люди.
Чудове плем'я з найкращим хлібом.
Ви показували татові свій хліб?
Це як хліб, але не зовсім.
Мені лікар сказав менше хліба їсти.
Ви ж не послухали?
-Ні. -Помітно.
Спершу ми звали його «хіб», а потім він став «хлібом».
-Хіб. -Хіб.
А ти як його називала
-Хі. -Вона називала «хі».
Що ж,
ім'ям любові вогню й духа вітру,
я хочу побратися з вашим сином.
Терпіння, дівчино!
-Чакіл! -Тату…
Ми прийшли з тим, що називаємо шлюбним контрактом.
Синку, неси табличку.
-Неси. -Там усе записано.
Тут є все. Давай.
Коли віддасте нам дівчину,
усі ваші землі й інструменти стануть нашою власністю.
Чому це?
Ми теж даємо інструмент.
-Ваш син — інструмент? -Хіба ні?
Ні в якому разі, тату.
Чому ми забираємо землю, яку вони обробляють, чи її плоди?
Бачите, він тупий як каменюка. Він — інструмент. Тато не бреше.
Чакіл, що скажеш, доню?
Ходімо звідси, тату.
Це так нецивілізовано! Як вони сміють?
Стривай, дівчино. Послухай нас.
Кая, ходімо, синку.
Ми тільки стали на дві ноги Але вже зметикували
Що палиця працює Тож ми віримо в палицю
Працювати на землі й у полях Це не для мене
У нас є палиці й списи Ми жорстокі й у нас будуть всі гроші
Тату, де твої манери? Люди повинні бути цивілізовані
Погрожувати палицею — кепська ідея Мене від неї просто верне
Я теж можу щось заспівати
Або утримаюся
А що як я палицею помахаю? Треба якось спробувати
Чому я взагалі тут? Я ніжна й тендітна
Люба, життя з ними буде важке Але воно таке всюди
Погляньте, яку ми винайшли палицю Це саме те, що нам потрібно
Мушкети й пушки ще далеко
Не будь таким наївним Палиця потрібна, щоб крутити колесо
Я в це не втручатимуся
Палиця потрібна, щоб крутити колесо
Я в це не втручатимуся
Мій тато говорить правду
Без палиці колесо не покрутиш
Чакіл більше не могла опиратися.
Коли на плем'я напало кілька диких тварин,
каміння, палиці й списи знову стали популярні.
І наші предки заснували сім'ю.
Вони винайшли не лише палицю, а й багато чого іншого.
Відтоді люди почали малювати, ліпити скульптури,
а хтось зайнявся поезією й філософією.
Але стара добра палиця
не втратила актуальності.
Багато чого, в тому числі й влада, переходили з рук у руки завдяки палиці.
Племена стали князівствами,
князівства — королівствами, королівства — імперіями.
І в це важко повірити, але в якийсь момент існувала демократія!
Демос і Кратос.
Привіт.
Що?
Я свіжообраний. Це парламентська їдальня?
Так. Звісно, голово. Сідайте.
Я радник, а не голова.
Раднику,
можете скуштувати чудовий суп за одну монету.
Ціле ягня теж за монету.
Як?
Як ягня може коштувати монету? Всюди коштує щонайменше 25.
Розумію ваш подив, раднику. Ви тут уперше.
Ще звикнете.
Ще якісь додатки? Вони теж за монету.
Як це можливо?
Знаєте, що найдивніше?
Ви можете замовити це все,
і ще й додати якийсь десерт — пудинг чи морозиво —
і це все одно буде за одну монету.
Я не розумію.
Тоді почнемо з супу.
-Будь ласка, ось ваша пір'їна. -Дякую, я стільки не їстиму.
Звісно, їстимете. Ви тут усе з'їсте.
Миску супу радникові!
Як це можливо? Це треба записати.
Це треба змінити.
Або ринкові ціни треба знизити, або тут треба підвищити.
Я з цим розберуся.
Оце так видовище, Клавдію.
-Там було 50 000 душ. -Щонайменше.
Щонайменше 50 000.
Я вийшов на сцену.
Тьма прапорів під імператорським гербом.
І на кожному напис «Артурій».
-І скандування «Артурій! Артурій!» -Артурій!
Це було неймовірно. Скажи їм.
Бачив би ти це, голово!
Біля квартету стояли двоє, які дуділи в сурми.
Бачив би ти це!
Я вийшов на сцену й кажу: «Хтось зважиться відібрати наші стяги?»
-Вони кричать: «Ні!» -«Ні!»
-Вони повірили. -Так.
Я сказав: «Я зроблю Рим столицею моди».
І всі одне на одного почали дивитися.
Я те ж саме сказав, голово.
Я був у Мілані й кажу:
«Я зроблю Мілан східним Парижем!»
-Вони повірили! -Так.
Офіціанте! Принеси пір'я.
Зараз наїмося.
Давай сюди.
Дай мені вино.
-Ось. -Дякую.
Голово, все зроблено. Дуже дякую.
Не варто мені дякувати, хлопче.
Його небіж хотів підвищення до гладіатора в Колізеї.
Ми йому допомогли.
Ви найкращі.
Як він почувається? Йому все подобається?
Його з'їли леви, голово.
Просто проковтнули вчора.
Але ми все одно вдячні. Я скоро повернуся.
-Він важив 45 кіло! -Так!
Вони наполягали на гладіаторстві! А тепер що?
Усі кажуть про доброчесність, але коли їм це вигідно.
Я не маю нічого проти Кратоса.
Але Демос — той ще гівнюк.
До мене прийшов хлопець з мого села й каже:
«Голово, смикни за ниточки й зроби мене імператором».
-Чорт! -Уявляєш собі, Артурію?
Давайте не балакати. Це може бути простолюдин.
Хто він взагалі такий?
Хай живе великий Цезар!
Він, схоже, не один із нас.
Вітаю. Я Сафокл.
Мене обрали 70% голосів у маленькому селі.
Я радію своєму першому дню тут.
Вітаю. Ти той Софокл, якого всі знають?
Ні, я Сафокл, з «а».
-Вітаємо. -«"А" замість "о"».
Який зверхній тип. У нього ім'я з «а».
Хлопче, принеси двох ягнят.
Ягня, Тіберію?
Ні, голово, якщо з'їм ще, всеруся.
-То всирайся. Не біда. -Правда?
Смачного, панове.
Але ціна якась дивна.
Ми голосували за ці ціни, синку.
-Ми погодилися на монету за страву. -Так.
Що йому не подобається?
Він із опозиції.
-З опозиції? По інший бік? -Не говорімо про це.
Можна приєднатися?
Звісно, прошу.
Мені здається, в цій їдальні беруть замало.
А ви, здається, при грошах.
Сьогодні під час зборів я підніму це питання.
Про несправедливість.
Ми збудували мости.
Вибачте, що?
Голова каже, що решта
так далеко від нас, що їм потрібен міст, щоб дістатися до нас.
Що ви верзете?
Якщо чесно, я не дуже то й слухав.
Я загубився.
Я теж іноді йду не за сценарієм.
-То й що? Виходить непогано. -Добре.
Якщо ви мене підтримаєте,
я сьогодні вступлю з промовою про гендерну рівність
і винесу дещо на голосування.
Ще є проблема з правами тварин.
Я про арени. Що ті леви їдять?
-Що вони їдять? -Точно не ягнят.
-Ого! -Серйозний хлопець.
Ти тут римлян представляєш чи керуєш зоопарком?
Так. Я за ним слідкуватиму, голово.
І як бачите, недоторканності в нього немає.
Не думай, що тебе не торкнуться.
Сафо, юначе, зберися.
Моя сивина — ознака досвіду.
Не виходь з таким на сцену, інакше тебе висміють.
Правда? Побачимо.
-Он як? -Ага.
-Ти вийдеш на площу? -Так!
Тіберію, візьми це й організуй збори на площі.
-Звісно. -Ви платите тим, хто прийде?
Якщо збираєш людей, плати, інакше ніхто не прийде.
Сьогодні я вийду до людей і скажу їм усю правду!
Як ця прекрасна імперія
скотилася від Марка Аврелія й Цицерона до жалюгідних шахраїв?
-Я знайду причину! -Знайдеш?
-Так! -На площі?
А не знайдеш — я тобі списа в дупу запхаю.
-Я вийду на сцену. -На площі?
-Так, на площі. -Серйозно?
-Підеш на площу? Йди! -Піду!
Шановні римляни…
Ану, замовкніть!
Голова хоче виступити з промовою.
Кажіть, пане голово.
Уперед, Рим!
Наш час прийшов
Римляни!
Громадяни!
Хто ваша мати? Хто ваш батько?
Хто ваші предки?
Наша мати — королева Деметер.
Батько наш — Юпітер.
Що б на це сказали наші предки?
Кохаймо й будьмо коханими.
Ми в цьому світі просто смертні!
-Браво! -Браво!
Дайте мені, голово.
Любі брати й сестри.
Усе, що в нас є, належить Риму.
У нас немає нічого, й ми нічого не хочемо.
Я навіть спіднє не ношу!
Ми все віддали Риму!
Брати-римляни.
Ми з головою Клавдієм створимо групу,
щоб надалі служити вам.
-Так! Усі будемо в групі! -Усі!
Я говорю від імені лікарів.
Рада повинна щось зробити з правами на працю лікарів.
Де монети за наші послуги?
-Давай. -Говори.
-Ти експерт. -Давай, кажи.
Що ж, лікарі в праві вимагати…
-І? -Що?
-І ми… -Так?
-Можете повторити питання? -Бачиш?
Нам це вже набридло!
Я вмиваю руки! Я йду!
-То йди собі. Хай щастить! -Фу!
Якщо ви вже заговорили про групи,
коли буде обіцяна оргія?
Коли прості люди зможуть взяти в них участь?
Ми говорили з міською владою.
Вони виділять майданчики,
на яких громадяни зможуть вступити в контакт.
Це наше рішення.
Так. Ми в це більше не ліземо.
Далі ви самі.
Ми не кажемо «Для людей всупереч людям».
Браво!
Чекайте хвилинку.
-Вам нічого сказати? -Знову він!
На що йдуть гроші з податків?
І як щодо збільшення вартості життя…
-Заждіть. -Але ж…
Громадяни страждають!
Що їсти римлянам? Каміння?
-Браво! -Браво!
Хочете присмоктатися як п'явки?
Виродки! Ми вам не дозволимо!
-Ура! -Скажи їм!
Артурій!
-Усі ненависники можуть нам відсмоктати! -Так їх!
Усі, хто нас ненавидять,
хай голодують так, щоб павуки в їхніх дупах сплели павутину!
Германці!
Германці! Їм нас не здолати!
-Це вони за всім стоять! -Так.
-Ми переможемо! -І не сумнівайтеся!
Крапка.
Заждіть. Нам ще є що сказати.
-Для реалізації прав жінок… -Годі, синку!
Я дружина сенатора. Досить волати.
-Так. Пішов геть. -Усе.
Друзі-римляни.
Представляю Тіберія, голову жіночого комітету.
-З жінками розбиратися? -З їхніми проблемами.
Я обіцяю, що особисто розберуся
з проблемами кожної жінки.
Повірте мені. І ще…
Імератор Корнелій Третій Зліва.
Браво! Нехай живе Корнелій!
Так.
Артурію, я тебе вчора не бачив у групі.
Я був унизу, імператоре.
Я вам махав, але ви не бачили.
Як ви, Клавдію?
Усе як завжди, імператоре. Імпорт, експорт.
Щойно експортував хмару в Персію.
Бачите, імператоре? Он там, в небі.
А експорт лише на папері.
А що ви тут робите? Підбурюєте натовп?
Навпаки, імператоре, заспокоюємо його.
Подивимося.
Римляни.
Як ваші справи?
Чудово!
Наш народ задоволений нашою важкою працею,
і виказує нам свою подяку.
Я вам так скажу.
Римляни обожнюють, цінують і підтримують свого лідера,
який привів Рим у нову еру.
Зараз у Римі немає нужденних.
Урядовці знають, як заробити гроші.
Ви новий сенатор? Підійдіть.
Що скажете?
Великий імператоре,
у мене є ідеї,
але на раді я не зібрав потрібну кількість голосів.
Я хочу вступити в групу, сформовану старшими.
Скоро старші тебе з усіх боків обступлять.
Чудово. Самотужки не впораєшся. Потрібна група.
-Ми його приймемо. -Так.
Привіт.
Вітаємо, лікарко.
Я не знала, що всі дороги ведуть до Риму.
Ми всі це знали.
Я знав, що вона повернеться.
Люба Сермо,
встав касету й підбадьори нас.
Вони деруть за повітря й воду Завжди обманюють
Можеш розбити скарбничку Але цього недостатньо
Люди нагорі Почали красти
Що сказати, брате? Це не зміниться
Побачимо, що буде
Що нас врятує
Ми розорюємося І ризикуємо заради дріб'язку
Що може зробити бідняк? Нічого не міняється
Ми звикли до труднощів Попереду довга дорога
Хороше не стається за ніч
Побачимо, що буде
Що нас врятує
Вони деруть за повітря й воду Завжди обманюють
Не давайте нам нудитись Це не зміниться
Вони всі однакові Кожен з них
Оргії щодня Це не зміниться
Люди за своєю природою хороші чи погані?
Впродовж століть ми різних бачили.
І поганих, і хороших.
Героїчних, боягузливих.
Мудрих, божевільних.
Чоловіків і жінок?
Що краще: матріархат чи патріархат?
Хто виховує цих людей?
Матері народжують таких сміливців?
Так, вони їх народжують.
А потім ці сміливці стають нечесними?
Я звинувачую в цьому суспільство.
Але стоп. Сам я не можу це показати.
Що?
Чеміль, я ж просила зробити ліжко вищим.
Я поставила посередині, сестро.
Я хочу, щоб воно було високе, як трон!
Так! Як трон!
Тоді він викрикуватиме накази з трону. Може навіть задушити мене.
Не заздри братові.
Мій син справжній принц!
Обрізання Яґіза Ефе не повинне бути звичайною подією.
Його ліжко буде як трон!
Він буде таким серцеїдом!
Коли йому знімуть шви,
всім доведеться ховати доньок.
Мій небіж випромінює мужність!
Він питає: «Тепер, коли я став чоловіком, я одружуся?»
Як мило!
Хай ніколи не одружується
й розважається щодня.
Мій небіж може щодня мати нову дівчину.
Так. Сподіваюся, він не прив'яжеться до брудних жінок.
-В морі багато риби. -Точно.
Мабуть, твій колишній теж так думав, коли пішов від тебе.
Знову ця дурепа зі своїми набридливими коментарями.
Малому дев'ять років, він новий і не зіпсований.
То пов'яжи на нього бантик.
Замовкни, Сібел, бо я тобі рота заклею.
Яґіз Ефе справжній принц!
Він лев у родині!
-Я б йому членик відірвала. -Що ти сказала?
Це я фігуративно. Нащо мені таке робити?
Вони його обріжуть?
Так, сьогодні перед церемонією.
Чеміль, подивімося, що там з тортами й лимонадами.
Добре, сестро.
Що сказати? Ви всі збожеволіли.
«Справжній принц!»
Ви б мали бути демократками,
а коли мова заходить про Яґіза Ефе, стаєте монархістками.
-Я б йому членик відкусила. -Базікало!
Вже вдруге, Нуран. Це серйозно.
Дурненька…
Яґіз Ефе!
Мамо, скіпетр зламався.
Серйозно? Саме в цей день?
Який збіг! Може, це знак?
Не хвилюйся, ми все полагодимо.
Насолоджуйся моментом. Сконцентруйся.
Ти бачив ліжко, Тачі? Воно біля землі.
-Я хотіла, щоб воно було як трон! -Так.
Яґізе Ефе, мій гарбузику, як ти, сонечко моє?
Мені трохи страшно, мамо.
Але ж ти принц, сину. Принцам не страшно.
-Так, брате? -Так.
Тобі робили обрізання, дядьку?
Звичайно, малий.
Тобі теж було страшно?
Чи було страшно?
Мені досі страшно, коли йдеться про те, що нижче пояса.
Якби ми грали в футбол, я б його постійно прикривав.
Тому ти хавжди тримаєш руку в трусах?
Так, через страх. Перевіряю, чи він на місці.
Не забивай йому голову дурницями.
Повідом, коли прийде твій дядько Аслан.
Ходімо, подивимося, як там торти й лимонади.
-Добре. -Скажеш мені.
Добре, сестро. Ходімо.
Тачі, де той, хто робитиме обрізання?
Де Ібіш та Аслан?
Аслан займається організацією.
Тож я не знаю.
-Аслане! Ти спізнився! -Ми тут.
-Ми так давно чекаємо. -Нічого.
-Дядьку Аслане. -Привіт!
Ти, бешкетнику.
Давай, показуй свій краник.
Тачі, примусь його показати.
-Показуй! -Покаже, потерпіть.
Заспокойтеся.
Тачі, синку, ти теж п'яний?
Так, брате.
Я лише півпляшки горілки випив.
Я такий радий.
Я вмію керувати лише великими машинами.
Ти ж не попросиш мене сісти в комбайн.
-Точно. -Боже поможи.
Ішіку, брате, це Ібіш.
Ібіш!
Солдат!
Фахрі, чого б ти випив?
-Я не хочу, Аслане. -Добре.
Я все зроблю.
Як ти, сину?
-Ішіку, брате. -Привіт, брате.
Яґізе Ефе, привітайся з тим, хто обрізатиме.
-Вітаю. -Як ти, бешкетнику?
Той ще бешкетник.
Від дівок відбою немає?
Аслане, братику, візьми його під своє крило.
-Навчи його. -Навчу.
Знаєш, як я його називав, коли він був малим?
Я називав його солдатом.
Поглянь на його голову.
Заради Бога, хлопці.
А що ти мені казав, коли я називав тебе солдатом?
Аслане, годі вже.
Ішіку, це найщасливіший день для твого сина.
У Фахрі
найбільші яйця на Багдадському проспекті.
Не кажи про яйця, Аслане. Я працюю з іншим органом.
-Ішіку. -Що?
У тебе є одеколон?
Щоб простерелізувати інструменти?
Ні, щоб долити в лимонад.
У мене руки трусяться.
-Один флакон — і вони не рухатимуться. -Фахрі.
Сподіваюся.
-Вибачте. -Не біда.
-Фахрі. -Що, брате?
З ароматом лимону?
80%? Годиться.
Просто змішайте з лимонадом.
Берімося до справи.
Дай подивитися.
-Солдате! -Солдате!
-Давай, синку. -Запросто.
Покажи.
Ми ж проведемо знеболення?
Хвилинку, Ішіку.
-Ось, Фахрі. Цокнімося. -Так, давай.
-Будьмо, Фахрі. -Будьмо.
-Ну ж бо, Ішіку. -Відріжемо, не хвилюйся.
Живи моментом. Розслабся, Ішіку.
Я житиму моментом після обрізання.
Годі тобі. Ми всі обрізані. Велике діло.
Негіднику!
Яке ж ти чортеня!
Чортеня!
Покажи, синку. Дай подивитися.
Знеболення ж буде?
Буде.
Проблема невелика, тож розберемося.
Фахрі. Цим він у маму.
Це не провина Ішіка!
Благаю, Аслане, годі тобі вже!
Все нормально, брате.
-Добре. -Йому ж лише дев'ять.
А мені 44 з гаком.
Бий у нього, коли ми жартуємо.
Так, хлопче…
-Я буду у відключці? -Звичайно.
Фахрі, знаєш, що я використовую для відключки?
Рогіпнол.
Вона випиває — і готово!
Ти мужик, Аслане.
Готовий, хлопче?
-Я зовсім не боюся, пане. -Добре.
-Добре знеболите?
-Дурнику! Бешкетник! -Солдат!
Хлопче, це найважливіше життя в твоєму дні.
Тут я,
твій дядько, батько Ішік та інший дядько.
-Ібіш теж тут. Бий! -Бий, Ібіше!
Твоя черга грати, Ібіше
Твоя мама вважає тебе принцом, а дівчата обожнюють, Яґізе Ефе.
-Не хвилюйся. Добре? -Усе скоро скінчиться.
Готовий?
-Дай подивитися. -Спершу знеболить.
-Знеболю. Все нормально. -Ось голка.
Ну ось. Це була важка частина. Більше не болітиме.
Знеболив, Фахрі?
Подіє за дві хвилини.
-Заспокойся. -Скоро закінчу.
Дай подивитися. Так, добре, все знеболене.
Заніміло.
У мене рука заніміла!
Рука заніміла…
-Тачі, випиймо ще. -Звісно. Я думав, ми з цим закінчили.
Живи моментом, Ішіку.
-Та розслабся ти. -Після операції розслаблюся.
-Він його досі не обрізав. -Так.
-Секунду. -Бий, Ібіше.
Починаємо, Ішіку.
Ти готовий?
-Не переживай. -Не бійся.
Я прикрию тебе.
Ти солдат!
Ось так треба тримати.
Тут твій батько й дядьки.
-Поглянь. -Ми готові, Аслане?
-Ріж. -Ріжу.
-Зроби це.
Будь обережним і спокійним.
Обрізав.
Добре.
Усе скінчено. Який ти хоробрий!
-Боже. Всю штуку відтяв. -Ось так.
Тачі, я зараз упаду.
-Тримайся, Ішіку. -Спокійно.
Я падаю.
-Спокійно. -Не біда.
-Ібіше, не бий. -Тачі, я падаю.
Але ж не болить?
-Я… -Що нам тепер робити?
Що сталося?
-Чому ти це мені дав? -Уже обрізав?
-Що? Так, обрізав. -Ага.
Він тепер розбиватиме серця!
Аж цікаво, чиє серце розіб'ється першим.
Тепер він чоловік! Король Лев!
Де Ішік?
-Надто зрадів. -Так.
Ти ж знаєш Ішіка, сестро.
Він такий дивний!
Втрачати свідомість не по-чоловічому.
Синку, тепер ти чоловік!
Я нічого не відчуваю, мамо!
Я б йому членик відірвала.
Пізно.
Я хочу з'їсти його членик!
Ось, тримай.
Що за чортівня?
Солдате!
Голівка прийняла удар.
Шановні глядачі, кажуть, що гіперопіка — це погано.
Але яке ж кабаре
без згадок про соціальні проблеми?
Перепрошую.
Мені сподобався попередній скетч.
Ви його написали?
Я радий, що вам сподобалося.
Це була хороша заява проти токсичної маскулінності.
Як ці матусі й тітоньки
можуть так напирати на хлопчика?
Точно!
Вони його називають сміливцем, тигром.
А потім чоловіки думають, що їм усе можна!
Я проти!
Як для чоловіка, ваші спостереження дуже точні.
Ти перевернув усі табу.
Це так мило з вашого боку, пані.
Ага. Може, вип'ємо й пофліртуємо?
Залюбки!
У тебе ідеальний вік!
Я з легкістю вмовлю тебе переписати на мене будинок.
Вибачте за таке кліше.
Давайте оформимо документи прямо зараз!
Точно.
Дивіться, брати.
За новим законом, усі ці райони
можна забудовувати.
Відтепер це не вважається лісом.
О, так.
І нас не вважатимуть людьми за те, що ми зробимо з тією землею.
Неймовірна вдача!
Скоро біля наших дверей будуть усі землевласники.
-Так. -Але ми знаємо, що робити.
Влаштуємо їм проблеми.
-Так. -Точно.
Я пишаюся вами.
Обожнюю керувати цією організацією.
Ви чудові! Сідайте.
Ми всього від вас навчилися.
-Усім фокусам. -Точно.
Але мушу тебе попередити, Сермете.
Не носи тут такі дорогі годинники.
Я його ношу лише тому, що ви носите свій.
Ти правий. Я мушу бути для вас прикладом.
-Знімімо їх. -Зараз.
А тепер покажи свій.
Хвилинку. Він що, кращий за мій?
Пам'ятаєте угоду по готелю? Ось звідки він у мене.
Але ж ту угоду підписав я.
Годинник мав бути мій.
Розумію!
-Віддайте. -Звичайно.
-Але тут його не носи. -Добре.
Я вже п'ять хвилин не брав хабарів.
Я божеволію.
Сідай на місце.
Заходьте.
Вітаю.
Дорога все ускладнює. Наші руки зв'язані.
-Точно. -Пане, я Айлін Сечкін.
Я тут новенька. Ось документи.
Дайте подивитися, пані Айлін.
Помічниця керівника.
Одну хвилинку.
-Це Сермет та Еркін. -Привіт.
Стійте тут.
Заждіть.
Значить, у пані Айлін буде більше повноважень, ніж у вас.
Щось не так?
У нас тут є система.
Може, ми подаватимемо документи вам,
а ім'я пані Айлін не вписуватимемо?
Або скажемо, що вона на лікарняному?
А іноді записуватимемо її мертвою.
Я знаю Фуата, він працює в морзі.
-Клас. -Добре.
Прийми мої вітання й співчуття, Айлін.
Ласкаво просимо. Сермете, дай їй печатку.
-Звичайно, пане. -У кого печатка — в того й влада.
-Ось так. -Вітаю.
-Сідай. -Будь ласка.
Сулеймане, чотири чаї!
Сьогодні надійшла звістка з Анкари.
Деякі райони відтепер не вважаються лісом. Шкода.
Ми щойно про це говорили.
Ми дуже через це засмучені.
Вітаю.
Це земельний реєстр і каподастр?
Ні, це пап'є-маше.
Різо, нам подобається твій смішний акцент.
Але сьогодні твоя маячня нестерпна.
-Поговори з пані Айлін. -Поговори з нею.
Давай, поговори з Айлін.
Пані, в мене двадцять соток землі.
В чайній мені сказали, що тепер її можна забудувати.
Подивіться, це правда?
Звичайно, давайте.
Постав тут.
Так, правда. Тепер землю можна забудувати.
Збудуємо маленьку хатинку. Більше нам не треба.
-Хатинку? Так не можна. -Ні.
Не можна!
Треба цю землю продати.
Наш керівник же тобі казав, що ця земля ідеальна для туризму.
Це туристична зона.
Ні, пане, можете будувати там усе, що забажаєте.
Усе, що забажає?
Я раніше й слів таких не чув. Нізащо!
-Але пані сказала, що можна. -Так.
Різо, я б хотів відповісти тобі зі смішним акцентом,
але я не вмію вдавати акценти.
Ви такий смішний, пане.
Вітаю, пане Нізамі й його люди. Як справи?
Вітаю, пане.
Бам!
Заглянь у кишеню.
Як ви це робите?
-Як ти, Сервете? Бам! -Пане…
Еркіне, бам!
Ого, Самі!
Ви як промінчик сонця в нашому офісі.
То як ви? Бам!
Як ви його на мене почепили?
Уся справа в швидкості. Треба бути швидким.
Вітаємо, брате. Сідайте. Можна вас називати братом?
Називай мене татом.
-Татку! -Наш татусь.
Тату, мені потрібна послуга.
Можете тут написати:
«Він купив годинника на власні гроші»?
Звісно, без проблем.
Сулеймане, каву сюди!
-Я її раніше не бачив. Новенька? -Новенька.
-Бам! -Ой!
Як це все розуміти?
Як ви смієте?
Вибачте. Сулеймане, бам-бам!
Іди геть.
Пане, що вам потрібно?
Нізамі…
Мені була потрібна зміна зонування
місцевості між лісом та узбережжям.
Відмінно!
-Так, ми це зробили. -Ця частина зроблена.
Ти знаєш, що я там багато землі купив.
Тепер вибий дозвіл на будівництво готелю.
Займися документами й таке інше.
Який ви готель хочете?
Такий, щоб люди на нього дивилися
й казали: «»Ця хріновина зіпсувала весь пляж!»
А зсередини це має бути
розкішна будівля,
де можна першокласно п'ятизірково відпочити.
Ви описуєте готель моєї мрії.
-Пане. -Що?
Будувати можна, але цього дозволити я не можу.
-Поговоріть з керівником. -Поговорю.
Самі, пам'ятаєте ту маленьку ділянку?
Це земля Різі.
Це твоя ділянка всередині мозолить мені очі?
-Так, його. -Де ти був?
Я шукав тебе!
Бам, бам! Перевір кишені.
Ого! 50 000 лір!
Дай назад. Це була перевірка.
Що, не помітив?
-Не помітив. -Він так здивувався.
Пане Різо, це пан Самі. Велика людина в туристичному бізнесі.
Звісно, я вас знаю.
Звісно знаєш, негіднику.
Так, я вас упізнаю. Я раніше працював з худобою.
Я точно зважую корів на око.
Ви важите близько 100 кілограмів.
Ви хлопець дебелий.
Подивимося, скільки ви дасте молока.
Різа — один з нас.
Так, вважайте, справу зроблено.
Дайте Різі лимонаду.
Для кави зарано.
То ви збудуєте готель?
І як ви собі це уявляєте?
Посеред твоєї велетенської ділянки — мої двадцять соток.
І що ми робитимемо?
Ось, що ми зробимо.
Ти продаси мені свої двадцять соток за розумну ціну.
А потім що? Кажуть, там і хатини не збудувати.
Так, хатину там будувати не можна.
Але цей пан каже, що він зіпсує пляж.
Закон однозначно на боці пана Самі.
-Он як? -Так.
Невже?
То покажіть свою «бам-бам магію», щоб усе вирішити.
Бам-бам.
Фокусник!
Самі, я займуся документами Різи.
Ні про що не хвилюйтеся. Дозвіл у вас у кишені.
Так, владнай усе. Я зайнятий.
Звичайно.
Це зайняло час, але я дійшла іншого висновку:
«Земля непридатна для туристичних цілей».
Тримайте.
І я чекаю негайного вибачення за ту зухвалість, яку ви щойно проявили.
Брати й давати хабарі —
це ознака щонайменше слабкості й аморальності.
Якщо вам треба дати хабара, щоб досягти мети,
значить, тут коїться щось протиправне.
Як вам не соромно.
Пане Самі, Айлін просто процитувала абзац
із роману «Корольок — пташка співоча» Решата Нурі Ґюнтекіна.
-Мене вона цим теж здивувала. -Браво!
Пані Айлін, навіть на рівні міністерства…
Я отримав дозвіл ще до того, як прийшов сюди.
Вибачте, але я документ не підпишу.
І своєю оцінкою я поділюся з міністерством.
Пані, не робіть цього. Я тепер не зможу продати свою землю!
Пані Айлін, не соромтеся, просто назвіть мені цифру.
-Будьмо чесними один з одним. -Так.
Ми всі з цифрами дружимо, пані Айлін.
Усе поділимо справедливо.
Справедливість?
Ти ж на державній службі. Подумай головою.
Так. Погляньте на Різу.
Ви хочете засмутити старого?
Отже, якщо ви тут усі злодії, я маю до вас приєднатися?
-Так. -Так.
-Бери. -Не можу.
Ну ж бо, візьми!
Не можу.
-Просто візьми! -Не можу.
Бери.
До біса цю корумповану систему!
Бери
Не можу Це гроші платників податків
Кради
Не можу Це державні гроші
Як і що й навіщо це робити?
Просто візьми Це нормальна ціна
Просто вкради Навіщо ця метушня?
Як тобі інакше зводити кінці?
Вкради
Не можу Вони потрібні бідним
Вкради
Не можу Брати ці гроші — харам
Як і чим мені вас покарати?
Пішла ти зі своїми проповідями Й балачками
В мене немає часу На ниття бідноти
Пливи за течією А я збиратиму вершки
Ця історія Ніколи не міняється
Укладають угоди під час обіду
Життя жорстоке
Що тут сказати?
Ти лише годишся Для сценок у кабаре
Завзята ідеалістка Каже нам не красти
Закінчуй танцювати І я тобі все поясню
Коли ситуація заходить у глухий кут,
чи варто починати спочатку? Що скажете?
Хіба можна повторювати одні й ті ж помилки?
Чи цього разу все вийде?
Пане ведучий, ми всі майже готові.
Я просто хочу представити наш фінальний номер.
Який номер?
Оцей.
Я в тебе закохалася, любий.
Я хочу створити сім'ю й народити дітей. Але…
-Що, кохана? -Я…
Не думаю, що мені слід входити в твою родину.
Чому, кохана?
Бо він постійно говорить про палиці й зброю.
Я не хочу приводити дитину в такий брудний світ.
Як же ми подамо приклад, якщо зараз здамося?
Ти правий.
Може ми й не станемо правлячою партією,
але хоча б будемо в опозиції.
Добре.
Так вони й сказали.
І лишилися в опозиції до кінця життя.
Брате, вже пізно, люди хочуть піти.
СКУПЕ ЖИТТЯ
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Антон Бєлов