SERIÁL NETFLIX
Co se děje, Mami?
Erşane, dali našemu filmu tři hvězdy.
U kritiků měl pozitivní ohlasy.
Kéž by v něm jen bylo víc sexu.
A ta mýdla se prodávají fakt dobře.
Jen se po nich zaprášilo.
Paráda.
Co to sakra…
Čauky.
Seyyal, co tady děláš?
Co bych tady asi mohla dělat?
Rozhodli jsme se znovu podívat na montáž Suchého Murada.
Z některých filmů máš ten správný dojem až po střihu.
Na.
Montáž.
Tak šup, zlato.
Měj se.
Tak Suchý Murad, jo?
Ono to jde i bez slin.
PÁTEK TŘINÁCTÉHO
Milí diváci, film promítaný v sále číslo tři za chvíli začne.
Dobře se bavte.
Nazdar, Tumtume.
- Ahoj, Erşane. - Co tu děláš? Jdeš na ten film?
Ne, jen jsem šel kolem.
Kolem? S popcornem?
- S knihou. - S jakou knihou?
S kým tu jsi?
S tetou.
- A kde ji máš? - Teď na ni čekám.
- Ty tu taky s někým jsi? - Ne.
Běž. Řeknu tvý tetě, že už jsi uvnitř.
Ne, ty běž. Až dorazí tvoje slečna, pošlu ji dovnitř.
Jaká slečna? Jsem tady sám. Proč tu máš ten Úvod do filozofie?
- Proč držíš dva lístky? - Úvod do filozofie… počkat.
- Tak s kým tu jsi? - Ještě nejsem.
Ale snad pak budu.
- S kým tu jsi ty? - Jsem tady sám. Mazej už dovnitř.
Čauky.
Erşane, už se fakt bojím, ale mám pro tyhle filmy slabost.
Jak se máš, İbrahime?
Dobře, Seyyal. Užijte si ten film.
Taky na ten film s někým jde.
Co… Páni, tak to jsem fakt nečekala.
- Ahoj, Erşane. - Ahoj, Úvode do… filozofie.
- Taky jdete na Pátek třináctého? - Jo.
- Musel jsi čekat dlouho? - Ne, četl jsem si.
Mě ta kniha taky zajímala.
- Myslíte, že to bude děsivé? - Já už se bojím teď.
- Jdeme. - Pojďte.
- Tak jo. - Pojďme se bát.
Pozvala mě ona. Na duši mý mrtvý tety.
Úvod do filozofie, jo? Tak běž.
Natrhnu ti prdel.
Pyro, přines mi konvici.
Tady ji máš.
Teď stvořím mistrovské dílo.
Muammere, proč bys…
- Takhle z toho vyprchá alkohol, ne? - Jo, to vyprchá.
O svoji pověst ale nepřijde.
Nenalil jsem tam všechno.
- To musíte s citem. - Jasně.
Co je, chlapi? Vedli jste někdy svůj vlastní podnik? Co?
Nevedli. Tak mi do toho laskavě nekecejte.
Muammere, když už mluvíme o podnikání,
dostaneme zaplaceno za toho Suchého Murada?
Vypadá to, že jo. A teď zkuste to pití.
- Na mě se to louhovalo moc dlouho. - Dostaneš slabší.
Mně to přijde v pohodě, ale je v tom málo whisky.
- Taky to není whisky. - Tak hele…
Tohle člověku můžete nalít, až když už má tři panáky v sobě.
Správní barmani na to musí jít chytře.
Ale ne.
To je fakt hrůza.
Pardon.
To byla fakt hrůza.
Je tu tma a plno lidí. Líp to bohužel nešlo.
Když to říkáš.
Z tý sekery vždycky šílím.
- Co ty? - Já ne.
Jak dokážou proniknout do kolektivního vědomí?
Proč se bojíme tolika věcí? To je fakt zajímavé. Proč?
Ta sekera je metafora.
Mám mezi nás dát bundu?
Teď tě nechápu.
No bundu.
V držáku na popcorn je díra. A je tady tma.
Co to plácáš?
Necháš mě sledovat ten film?
Jo, jasně.
- Dívej se. - Promiňte…
Co je?
Podělil byste se se mnou o popcorn?
S náhodnými podivíny se nedělím.
Proč ně? Třeba se taky bojím.
Vy se nebojíte, jen si děláte plané naděje. Radši se zchlaďte.
Zbav se tý nemastný neslaný káči, blbečku.
Mám tenhle žánr rád.
Horor. Donutí nás se zamyslet.
Můžeš hrát ďábla a posednout moje tělo.
To by diváci byli zklamaní, že mě nevidí.
To není náš styl.
Tak něco vymysli, ale chci umřít až nakonec.
- To by šlo. - Jen šlo?
- Tak jo. - Slibuješ?
Umřeš jako poslední. Máš moje slovo. Jako že jsem Erşan.
- Raki se míchá s horkou vodou. - Ahoj, lidi.
Co se děje? Proč v poledne pijete whisky?
Já tohle nepiju, Alev. Jen by se mi rozbušilo srdce.
- Rád tě tu vidím, Alev. - Díky, Mami.
Co to máš v ruce?
Zlatou broskvičku. Ten chlápek říkal, co mi ji dal, říkal, že je to nějaká cena.
Přišel k nám opilý ve dvě ráno. Nemohla jsem ho vyhnat.
- Můžu se podívat? - Jasně.
Je falešná. Je to jen rekvizita.
Pěkně tě napálil.
A já se tak radovala, že jsem dostala nějakou cenu.
Co je tohle?
„Alev, královně mého srdce.“ Co má být tohle za cenu?
To je fuk. Nechám ji naší služce.
A teď jsem naštvaná. Nalijte mi taky.
Alev, tohle se ještě pít nemůže.
Jdi za bar a vezmi si, na co máš chuť.
Fajn.
Alev, zlato? Ty jsi dostala zaplaceno za Suchého Murada?
Neboj, brouku, dočkáš se. Tady dostávají zaplaceno všichni.
Přestaň vyvádět, nebo ti natrhnu prdel.
Neklej, přinese to našemu podniku smůlu. Nebo možná přímo nám.
Jak se do lesa volá, tak se z lesa ozývá.
Sledujte a učte se, blbečci. Musíte se naučit spolupracovat.
Co jsem řekl?
Řekni něco, sakra. Kdybys řekl…
- Dost už. - Tak jo…
Já už jdu. Uvidíme se večer.
Podívejte se na mě.
Jste fakt úžasní, víte to?
Fakt úžasní.
- Alev? - Copak, brouku?
Ty dneska přímo záříš.
- Fakt? - Alev, holka…
Ty dneska záříš jako samo slunce.
Jen jsem se trochu zpotila.
Nerozesmívejte mě.
Uvidíme se večer.
- Alev, počkej. - Copak?
Ti blbečci plácají nesmysly, že?
Nechceš se večer stavit radši za mnou?
Mám pár nových desek. Můžeme si je poslechnout.
Ty blázínku. Měj se. Už musím jít.
- Jak je, Eryetişi? - Pořád stejně.
Tak se měj.
Cítím se nějak divně. Co jsi nám to vnutil?
Poslouchej.
Proč jsi Alev začal říkat takový úchylnosti?
To mi jen tak vyklouzlo. Taky to nechápu.
Fakt. Co to děláš, Alev?
Jejda! Málem jsem skončila na zemi.
- Ahoj, holky. - Alev.
- Víš, že ti to dneska strašně sluší? - Já vím.
- Kde jste byli? - Je pátek.
- Takže na modlitbách? - Na Pátku třináctého.
Bála jsem se.
- Můžu ti to jen doporučit. - Já nemám ráda násilí.
- Co to děláš? - Něco z tebe cítím.
To je naftalín. Běžte!
- No tak. - To je divný.
To je magor.
Ty jsi šel do kina a nic jsi mi neřekl?
Šel jsem tam studijně. Chci natočit horor.
A slibuju, že umřeš jako poslední.
- Přísaháš na svůj život? - Umřu před tebou.
- Slibuješ? - Máš moje slovo.
- No a? - Přísahám na Korán.
Fajn.
Uvidíme se večer.
Všiml sis na mně něčeho jiného?
Ty jsi celá jiná.
Tak čau.
Ahoj.
- Proč odešla? - Co jsi zač?
Jak to myslíš?
Umřeš v tom filmu jako poslední, slibuju.
Erşane, tohle jsem našel pod barem.
- Co to je? Kvašáky? - To je kouzelný lektvar!
- Cože? - Poslední za barem byla Alev.
Takže to byla ona.
A už to začíná účinkovat. Dej mi to. Bůh nám pomáhej!
Co je to za lektvar?
Dejte na mě. S těmihle věcmi mám dlouholeté zkušenosti.
Tohle má ve vás vyvolat fixaci na její osobu.
Asi na mě žárlí, chudinka.
Já znám Alev už hodně let. Proč by nám tohle dělala?
A navíc je to takový anděl. Neměli bychom jí tak křivdit.
Poslyš, Muammere,
Pokud tu budete Alev obviňovat z něčeho takovýho,
normálně to tady rozmlátím!
- Já na to seru! - On má nůž!
Pusťte mě! Hned s váma skoncuju!
Pusť ten nůž, Tumtume, dělej!
- Vyřežu si do ruky „Alev“. - Chlapi…
Ty drž hubu!
Jsi tady nová.
Nemůžeš vědět všechno, vysokoškolačko.
Ještě ti teče mlíko po bradě!
Ani jsem na tebe nemohl sáhnout, mrcho!
Posloucháš se vůbec?
Všichni jsou prokletí.
To není možné. Žádné čáry neexistujou.
Jen se na ně podívej.
Alev!
- Já asi umírám. - Já už se asi cítím líp.
- To je whisky? - Ne, není to whisky!
Copak se neposloucháte? Vzpamatujte se!
Tak jo.
To je ono.
Jo. Tohle kouzlo má vyvolat touhu a zlost.
Jsem si tím jistá.
Ty modrý korálky znázorňujou mě.
Tady máme ohořelou stránku z knížky. Píše se tu Platón. To bude Feride.
- To bych mohl být i já. - Ty drž hubu!
Tohle jsou chlapi…
Ty okurky?
Tohle je diskriminace a ponižování.
- A co znamenají ty hřebíky? - Ani se neptej.
Nechápu, v čem má to pouto spočívat.
Není to snad jasný, Pyro?
- Jsou to jen okurky. - Jak se tý kletby zbavíme?
- Feride. - No?
- Běž se na tu stránku vyčůrat a vrať se. - To určitě.
Ať už čůráš, brouku.
Fajn. Tak já jdu.
Když teda musím…
A my omyjeme ty korálky alkoholem.
- Na. - Ale ne. Nedělej to! Ne teď!
Teď si z nás takhle nestřílej. To není žádný alkohol!
- Pyro, zajdi na bar pro whisky. - Fajn.
- Tu malou! - Prostě nějakou přines!
Dej mi to.
- A co s těma okurkama? - Vyndáme z nich ty hřebíky.
Radši nebudeme řešit, kdo je kdo.
Prostě je rozmašírujeme a bude po všem.
Seyyal, každá ta okurka má jinou velikost.
Tohle fakt musí zůstat jen mezi náma.
Tak jo, mám začít tou nejmenší?
Pokud něco ucítíte, ozvěte se.
Do prdele!
Myslela jsem si to.
- Odcházím. - Počkej chvilku.
Už jsi v pohodě? Alev!
Seru na Alev i na všechno ostatní.
Takhle o ní nemluv!
Uklidni se.
- Už je v pohodě. Nikam ale nechoď. - Já tu kletbu zlomila.
To budu já.
Jestli je tohle Erşan, ten druhý budu asi já.
Fajn, tak už začni.
Nebudeš tomu věřit, ale potom, co jsem se vyčůrala, se mi fakt ulevilo.
Už ho vytahuju.
Nehrajte to na nás. Tahej.
To byl Mami.
Počkejte, já tomu nerozumím. Ty velikosti znázorňujou…
To je ale hanebnost. Chce vás jen ponížit. To nejsou žádný čáry.
Teď už to ponižující nebude. Ty další už jsou solidní.
Fajn, já se přiznám. Tenhle je můj.
To si ještě ověříme, Tumtume.
- To jsi byl ty? - Jo.
Tak jo…
Jsi v pohodě, že jo?
Jo. Jeden z nich je určitě můj.
Tak jo. Jdu na to.
Altine, tak tys byl obdařen fakt štědře.
Tak jo. Vytahuju poslední hřebík.
Díky, Seyyal. Jsi zlatá.
Zůstane to ale jen mezi náma, že jo?
No jasně. Nejsem blázen.
Stejně je to nesmysl.
Cítí se ještě někdo divně?
- Ne! - Ne.
- Magie fakt existuje. - Spíš jste všichni zešíleli.
My tu katastrofu přežili. Díky.
Teď o sobě víme až moc, ale aspoň jsme tým.
Fakt mě ale mrzí,
že jeden z nás klesl tak hluboko, že si chtěl lásku vynutit.
To nenecháme jen tak.
Díky, Seyyal.
Alev, zlato, ahoj.
Ahoj, Erşane.
Na to je ještě trochu brzo, nemyslíš?
- Jsi fakt k popukání. - Spíš je už pozdě.
Co se stalo?
Nějak mi tu dneska haprují lampy a všechen ten fajnovej nábytek.
Víš, chtěla jsem s tebou mluvit o tom filmu, co jsi včera zmiňoval.
O tom, co chceš natočit.
Říkal jsi, že já bych v hororu umřela jako poslední. Teda…
- Co to bylo? - Ale nic.
No a?
Fajn.
A určitě chceš natočit horor?
Nemáme s tím žánrem žádný zkušenosti. Docela mě to znervózňuje.
Nemáš chuť na okurky?
- Později. - Pardon…
Zůstal v nich hřebík.
Omluv mě na chvilku. Někdo je za dveřmi.
Už jdu.
Jen pojďte dál.
Zbláznili jste se?
- Máme návštěvu! - Čauky.
Ahoj.
- Snad nerušíme. - Ale jdi.
Zrovna jsme řešili ten film.
Feride, ukaž jí, co jsi přinesla.
Tadá! To je spiritistická tabulka.
Budeme vyvolávat duchy, co ty na to?
- Inspirujeme se před natáčením. - Já o vyvolávání duchů nic nevím.
Můžu v tom filmu mít paruku? Začaly mi vypadávat vlasy.
- Co se stalo? - Padají mi už celý večer.
A zuby mám taky divný.
Když si za jeden zatáhnu, normálně mi úplně vypadne.
A mně se pořád protáčí panenky. Netuším, co se stalo.
- Tumtume, dáš si okurky? - Ne. Přinesl jsem si vlastní.
Je dobrej, že?
Musím si odskočit.
Dobrá práce.
- To byla fakt bomba. - Díky.
Byla posraná strachy.
Počkejte.
Bože, odpusť mi moje hříchy.
Proboha.
Altıne! Co tady děláš?
Alev? Byl jsem na záchodě, ale nevšimla sis mě.
Alev. Oni všichni zešíleli.
Musíme spolu utéct. Pořád o tobě sním!
Co to tu plácáš? Erşane!
Erşane! Co to má být?
Vlezl za mnou na záchod. Co je tohle za vtipy?
- Celá se třesu. - Alev.
My všichni sedíme tady. Dneska se chováš nějak divně. Už jdu!
Pojďte dál.
Ahoj.
Čau, kotě.
Proč jsi za mnou lezl na záchod? Že se nestydíš!
- Teď jsem přišel. - Tak zase zmizni.
Pojďte dál.
Erşane, přinesl jsem 28letou whisky!
Je z Rize.
Dneska jsi mi dala košem, ale nakonec jsme se sešli.
Přestaň, Mami.
- Stůl je připravený? - Pojďte.
Už nemůžeme čekat.
- Ono to funguje jen v určitý čas? - Není to tak se vším?
- No tak. Pojď. - Pojďte.
Jak se máš, Alev?
Dobře. Proč se ptáš? Jen nechápu, proč chcete vyvolávat duchy.
ANO – NE SBOHEM
Feride, začni vysvětlovat.
Hlavně musíte věřit, že to funguje.
Zajímá tady někoho parapsychologie?
Co to znamená?
Věštění, kouzla a tak.
Aha.
No, já v tyhle věci věřím, ale zrovna tímhle si jistá nejsem.
Tak jo. Čího ducha chcete vyvolat?
Co takhle mýho švagra, Gültekina? Byl strašně vtipný.
Tak co, Alev? Koho vyvoláme?
Mně do toho netahej. Pokud pak nechceš vyvolávat rovnou mě.
Tak jo, vyvoláme Alev.
Erşane! Panebože. Co to sakra…
- Dá se vyvolat duch živýho člověka? - Jasně.
- Jo. - Podej mi tamhletu vodu.
Whisky ne, jen vodu.
To je to samý.
Erşane, řekni něco.
Proč byste vyvolávali mě? Já se neobjevím.
Fajn, tak vyvolejte mýho ducha.
Tak jo, vyvoláme Tumtuma.
Alev, neztlumíme trochu světla?
Šílíš, Mami? Tak nejdřív přines pár nočníků.
Tak jo. A teď se chytíme za ruce.
- No tak. - Pojďme na to.
- Jasně. - Fajn.
Slyšte nás v říši duchů.
Voláme İbrahima Tumtuma.
Slyšte nás v říši duchů. Voláme İbrahima Tumtuma.
Tohle je fakt směšný. „Voláme İbrahima Tumtuma.“
- Sklapni! - Přestaň se smát, vole. No tak.
- Ruku! - No tak.
Slyšte nás v říši duchů.
Voláme İbrahima Tumtuma.
Přichází.
Neblbněte. Tím stolem třesete vy.
A čím? Vždyť se držíme za ruce.
- Pusť mě. - Nemůžu! Umřel by.
- Je to tady. Přichází vyvrcholení. - Vždyť mu z pusy teče pěna!
Už je tu!
Já jsem duch İbrahima Tumtuma.
Ty vole! To je jeho hlas.
Erşane, tebe mám rád.
Vítej mezi námi, İbo.
Ahoj, İbrahime.
Řekněte mi, co chcete vědět.
Tumtume, dostal jsi někdy zaplaceno za Suchého Murada?
İbrahime! Jsou tělo a duše dvě odlišné entity?
To tě zajímá?
İbo, jak se ti daří? Máš se dobře?
Nemám!
Někdo mě totiž proklel.
- Panebože! - A jak? Udělal z tebe vola?
Lidi, odpusťte si ty vtípky. Tohle je vážná věc!
Ta osoba neproklela jen mě, ale i vás.
- Cože? - Proboha.
Kdo to byl?
- Tak kdo? - Kdo?
- Soustřeďte se na tu tabuli. Napíšu to. - Dejte na ni prst.
Rychle!
No tak.
Ono se to hýbe!
E.
R.
Ş.
Erşan!
Ale houby. Já viděl „Fahri“.
Táhni k čertu, Erşane!
Fakt by ses měl stydět!
Ty blbečku! To ti není líto mých vlasů?
No…
Počkejte…
Nelži, Tumtume. To bych nikdy neudělal!
To je můj duch!
Ať už to udělal kdokoli, musí se přiznat!
Dlouho už ten stůl neudržím!
Já jsem nikomu nic neudělala.
To by stačilo!
Ono se to v něm hýbe!
Tak ať už se někdo přizná, ať se můžeme usmířit.
Jinak tohle tělo opustím!
On odchází.
Kdo to byl?
- Fajn. Neodcházej! - On odchází.
- Byla jsem to já! - Tak mluv!
Byla jsem to já!
Chtěla jsem, abyste mě měli radši. Bože, potrestej mě! Už to nikdy neudělám!
Gratuluju, vyhrál jsi!
Nemáš na nás používat kouzla. My jsme kouzelnější!
Blbečci! Málem jste mě přivedli do hrobu!
Stály ti ty čáry za to?
Braly jsme tě jako starší sestru.
- Byla jsi náš miláček. - Fajn, omlouvám se.
- A tebe nic neovládlo, že ne? - Ne.
Jenom láska.
Odpustíte mi to?
Pod jednou podmínkou. V tom novým filmu umřu poslední já.
Jen si posluž. Spadla jsem na bok a teď mám nějak pokřivený zadek.
To bude dobrý. Rád si zahraju na doktora.
Ten film se bude jmenovat Syn porodní báby.
To si děláš…
Opovaž se mi do toho rýpat!
Pyro.
Ano?
Ty šlépěje na stropě se ti fakt povedly.
To jsem nebyl já.
FILMOVÉ STUDIO KUNERİ
Şefiku?
Chlapče, ty ses toho jídla ještě ani nedotkl.
No tak, musím do práce, tak to rychle sněz.
Ty na svět přivedeš další děti?
Přesně tak, synku.
Ale proč?
Přál bych si, abych byl jediný dítě na světě.
Víš, já dělám porodní asistentku. Přivádět děti na svět je moje práce.
A já jsem doma pořád sám.
A kreslím pak takovýhle obrázky.
Jako jaké?
Tyhle kreslím, když tu jsi.
A tyhle kreslím, když jsi pryč.
Kdo to je?
To je ten kluk.
A tohle?
To jsi ty.
A tohle je syn porodní bá…
To neříkej. Nebuď ošklivý.
Teda „asistentky“.
To jsem já.
Syn porodní asistentky.
Synáčku…
- Mami? - Copak?
Neopouštěj mě, prosím.
Cože? Proč bych tě měla opouštět?
Teď už ale musím do práce.
Rychle dojez tu snídani. No tak.
Proč bych tě měla opouštět?
Proboha…
Buď hodný, jo? A všechno to dojez.
Şefik bude hodný kluk…
SYN PORODNÍ BÁBY
Ten dům stojí na tak úžasným místě!
Ta lokalita je fakt úžasná. Paráda. Snad jsme na správným místě.
Že jo, Nükhet?
Ten les není nic pro moje podpatky!
- Menteşi! - Neboj, máš mě!
Pokud fakt zdědíme tohle,
budu sem jezdit psát a vzniknou tady moje nejlepší díla.
Je to tu super. Snad jsme fakt správně.
Můžete sem jezdit na lov. A v domě se ohřejete a budete v bezpečí.
Namık Ekün z komanda PŠT. Pšt!
My na lov fakt nejezdíme. Vy jste ten právník?
Zdravím. Já jsem Menteş. Tohle je moje žena Nukhet.
Namık. Z komanda PŠT. Pšt!
To je pes.
A já nejsem žádný právník.
Fahrettin volal, že pořádá lov.
A my hledáme číslo 40…
Teda 45.
Řešíme takovou drobnost. Dědictví.
Náš právník, Rasim Bağcı nám volal, ať dojedeme sem.
Divné. Dostal jsem stejnou adresu.
Můžete mi pomoct, prosím?
- Pojď. - Ticho, Pippi.
Možná je právnička ona.
Očividně jsme na špatné adrese.
Je tady Fahrettinova lovecká družina?
Někdo vevnitř připravil občerstvení.
I když jen jednoduché. Nikdo tady ale není.
Zdravím. Vy jste ta senzibilka?
Senzibilka? Menteşi!
Propána.
Já jsem Menteş! Menteş Dağlar. A vy jste kdo?
Monique Baldiová.
A tohle je Pippi.
- Kde je to občerstvení? - Uvnitř.
Pojď, Nükhet.
Díky.
Něco tu nehraje.
Ujela jsem kus cesty, abych se sem dostala. Nemohla jsem odolat.
Stačilo slyšet slovo „senzibilka“.
- Zajímá vás, co vás čeká? - Spíš to, co už mě potkalo.
V minulém životě jsem byla otrokyně ve Španělsku.
Nebijte mě!
Prosím, mějte slitování.
Nic špatného jsem neudělala!
Prosím, neubližujte mi. Prosím!
Los ricos también lloran.
Boháči taky pláčou.
Tudy.
Menteşi. Menteşi, pojď.
Počkej, zlato. Pojď.
Moc pěkné.
Vy tam!
Já jsem Cevdet.
Nebo taky Cevo.
Vy jste Sabri?
Menteş, jeho bratr.
Vy jste Cevdet? Syn toho kebabáře?
Co to?
Vy jste taky přijela z Kocamustafapaşi?
Ano.
Vy jste Monique Baldiová, že?
Rachelina sestra.
Chodili jsme spolu do školy.
V tělocviku ti ruply tepláky během salta
a všichni viděli tvůj zadek.
Tahle Monique?
To si nepamatuju.
- Nebyla jste otrokyně ve Španělsku? - Na to si pamatuju.
To je zvláštní. Všichni jsme ze stejný čtvrti.
- Já jsem Namık. - Namık? Tebe si nepamatuju.
Jako malý jsem moc nechodil ven.
Dobrý den.
Pořádáte tady aukci byzantských mincí?
- Přihazuji! - Přihazuji!
- Poprvé… - Podruhé…
- A prodáno! - Prodáno!
Já vás znám!
Vy jste synové tý prašivý Bahriye!
Taner a Şener.
Přesně tak!
Všem nám dali stejnou adresu, ale každému z jiného důvodu.
Proč nás tady asi shromáždili?
Určitě neplánovali žádný sraz s bývalými sousedy. Takový nesmysl!
Baf!
Zatraceně! Co to vyvádíš?
Jen doufám, že nás tu někdo jednoho po druhém nezabije.
Nesmysl! To bych nedopustil.
A co je tohle?
Panebože! To je kazeťák.
Menteşi, pojďme pryč.
Nemůžeme.
Někdo ty dveře zamkl!
Jak jako zamkl?
Aha. Ony se otevírají dovnitř.
Přehraj to, prosím.
Takže?
Divné. Že by to byl nějaký kód?
Moc se mi stýskalo, mami. Vezmi mě do náruče.
Chyběla jsi mi.
- To nás má vyděsit dětský hlas? - Mám to krásnou maminku…
Co to je?
Žiju v jejím náručí…
- Chci s ní být každou vteřinku… - Teď jsou ty dveře opravdu zamčené.
- Je to nějaká lidová písnička. - Pochovej mě…
Menteşi, jdeme!
- Maminko… - Menteşi, okamžitě sundej ty brýle!
Jsem tvůj syn, mami!
No do prdele!
- Zůstaň se mnou. - Varoval jsem tě.
Ti s brýlemi vždycky umřou nejdřív.
Moc se mi stýskalo, mami.
Chyběla jsi mi.
- Mám to krásnou maminku… - Počkejte! Ten nůž může být otrávený.
- Žiju v jejím náručí. - To je všechno?
Tak už to vypněte!
Jak se to mohlo stát? Všichni jsme seděli tady. Kdo sem vešel?
To snad ne. My tu byli jen kvůli dědictví.
Třeba jste ho už dostali.
Chybí tu ten pes.
Ten už tu není dlouho. Jde o prosté narušení kontinuity.
- Jen jste si toho nevšimli. - Jasně že radši zmizel!
- A my bychom měli zmizet taky. - Vrahem je jeden z nás.
Nebo jsou vrazi dva.
My odcházíme.
- Jdeme. - Už ani krok.
- My bychom ani kuřeti neublížili. - Co to zkoušíte?
Určitě?
Menteşi, řekni, že je to jen vtip.
- Už někdy takhle vtipkoval? - Jo. Právě teď!
Cevdete, podejte mi ubrousek.
Prosím.
Jo, tam by si dosáhl.
Možná se zabil sám.
Začalo to jako obyčejný vtípek, ale nedokázal se zastavit.
Ale no tak…
- Nikdo odsud neodejde. - Kam to jdete? Jdu s váma!
Venku to není bezpečné. Jdu na průzkum.
Vy zůstaňte pohromadě. Cevdete, zavolejte policii.
Paní Nükhet,
soucítím s vámi.
- Mám vám přinést něco k pití? - Vy máte volat na policii.
- Proč jste zaváhal? - Máte s tím snad problém? Tanere!
Şenere!
Rychle! Pojďte za námi, Nükhet, Monique.
Z nějakého důvodu vám vůbec nevěřím, Cevdete.
- Zavolejte tu policii. - Vteřinku. Hned to bude.
- Tak hned, jo? - To určitě.
Slyšeli jste ho? Şenere, zavolej jim ty.
- Jak je to číslo? - Já jim zavolám.
Ty dveře byly zamčený zvenku. Nezabil ho nikdo z nás.
- Kde jste vzal tu slípku? - Prý byste neublížili ani kuřeti.
- Zjistíme, jestli říkáte pravdu. - Už toho mám dost.
Volám policii.
Nemůžeme zavolat policii. Je to moc nebezpečné.
Taner! Taner zmizel!
Jak je to možné?
Tanere?
Tanere!
Musíme odsud vypadnout. A rychle.
Ven! Honem!
To ani náhodou!
Vždyť už je mrtvý! Fajn, tak já ho dám zpátky.
- Spokojená? - Fajn, to by stačilo.
- Nejde to. - To stačí!
Já to udělám.
- Proboha. - Zasekl se?
- Jo. - Podrž to.
- Nejde vytáhnout. Zasekl se. - Asi.
- Ukažte. - Počkat. Vydržte.
Už toho mám dost! Já odcházím!
Tanere!
- Otevři, sakra! - Nejde to!
- Tanere! - Jsou zamčený, přestaňte!
Tanere!
Şenere?
Slyším ho.
Nechoď tam.
Odtáhněte tu záclonu. Rychle!
Super.
Běžte ven! Rychle!
Cože?
Dělejte! Tanere!
Tanere!
Nejde to otevřít!
Tak zaberte!
Chceš na to feferonky?
To by mě zabilo.
Tanere!
Şenere!
Podržte to.
Dělejte, sakra!
Snažím se, ženská!
Dělám, co můžu.
Proč tak ječíte?
Nejdou otevřít.
Pojďte.
Tak už je i po panu Namıkovi.
Ty obrázky… ten kazeťák…
- Mám ho zapnout? - Jasně, jinak nic nezjistíme.
- Podržte to. - Jasně.
Nepoložíme to na něj, aby se nenafouknul?
Nechte ho být!
Fajn.
Uhádnete, kdo jsem?
Jsem syn svojí matky.
Syn matky,
která svoje dítě nechala doma samotné,
aby vás mohla pěkně omýt a sevřít v náručí.
Moje máma vás přivedla na svět
a já vás z něj sprovodím.
O kom to mluví?
O porodní bábě!
Té, co mě odrodila.
A taky Cevdeta, Menteşe, Tanera a Şenera.
Odrodila nás stejná porodní bába. Paní Adalet. Přišla jsem na to!
Paní Adalet. Ale kdo je tohle?
To je její syn Şefik?
Mě ale neodrodila. Mě se to přece netýká, ne?
- Pojďte, honem. - Počkejte.
Syn tý porodní báby má problém jen s váma, takže mě nemá proč zabít.
- Kašlu na vás. - Počkejte. Menteşe znám.
Cevdeta a dvojčata taky.
Co byl ale zač Namık?
Člen komanda PŠT.
Anebo Şefik, syn porodní báby.
Mě ale neodrodila.
Teď už je to fuk.
Monique Baldiová! Ty jsi ta poslední přeživší.
Ta podělaná porodní bába!
- Už ani krok! - Ticho!
Stůj, nebo tě zabiju! Zešílel jsi? Stůj, říkám!
Titulky, prosím!
- Zůstaň, kde jsi! - Já neumřu!
Stýská se mi po mámě, ale ještě neumřu.
- Umřeš! - Neumřu!
Nejdřív umřeš ty a až pak já.
- Který chceš? - Já mám taky nůž!
- Tak který? - To si říkáš drsňák?
- Jsem drsňák. - No tak je odhoď!
No tak!
Jsem drsňák.
Fakt drsňák.
Tos teda byl.
Hned se mi ulevilo!
Tak snadný to mít nebudeš, ty svině!
Já jsem Cevo! Tak snadno se mě nezbavíte!
Už je po všem, že jo?
Ano, zlato.
Je po všem.
Jako že jsem syn porodní… tak nic.
Asistentky.
Byl jsi hodný, že jo, synku?
Ano, mami.
KONEC
Překlad titulků: Veronika Kursová