EN NETFLIX-SERIE
Erşan, alle grinede af din gyser.
Gyser… Grinede de af min gyser?
Ved I hvorfor? Fordi grin er det bedste middel mod frygt.
-Vandt du en pris? -Ved du hvad?
Når filmen slutter, klapper publikum. Klask, klask, klask, sådan lyder det.
Det er den allerbedste pris.
-Ja. -Klask, klask, klask.
-Okay. -Det er vores belønning.
-Bifaldet. -Bifaldet.
Dans med ild!
Og drej!
Samfundet presser jer. Det pressede jer.
Samfundet blokerer jer. Bloker, bloker, bloker.
I springer ud som en blomst og…
Flot, Feride.
Imponerende, Feride. Du slider godt nok for det.
Al den indestængte energi, søde. Hvor mærkeligt.
Det er en livsfilosofi. Man skal give alt, hvad man har.
-Ikke? -Jo.
Piger, skal vi lave den unge pige igen, der springer ud som en blomst?
-Lav blomsten. Samfundet. -Okay. Ja.
Lyt til samfundet. Ignorer det. Nej! Og I er et individ.
Et individ. Sådan.
-Hej, alle sammen. -Velkommen, søde.
Velkommen, Alev. Klæd dig om.
Du sagde, vi skulle danse, så jeg klædte mig fint på.
Alev, søde, skal du til hennafest?
Rend mig.
Dans med ild er ikke kun en dansefilm.
Filmen har et budskab.
Jeg fortæller de svages historie.
Tænk på Seda, den unge pige.
Erşan, der er også dette trin. Se.
Ja. Den unge pige gransker sit indre.
Hun drejer.
Som et individ. Og hun blomstrer!
Så bliver hun presset igen. Presset. Hun er fuldstændig ligeglad.
Se! Og hun gør sig fri af presset.
Danselærer, dette trin…
Det med at lytte?
-Nej! Pigen med generationskonflikten! -Lav det!
Mærk konflikten.
Kæmp imod! Og I er et individ!
-Har I taget stoffer? -Nej.
En ung piges forvandling til kvinde? Hvad er det for tosset snak?
Jeg tænkte på at gøre sådan her.
Den slags ting.
Alev, kan vi se lidt fremad?
Jeg har ellers traditionel mad med. Så serverer jeg den ikke.
-Tak. -Lad os fortsætte.
Lad os lave slavesamfundet. Vi er slaver. Vi kigger ned.
Det kommer. Det kom. Vi er individer!
-Individer! Sådan. -Hvad med skriget?
Skrig! Bed ydmygt.
Der smider jeg stoffet. Hvor er Altın og Tumtum?
Det ved jeg ikke.
Jeg er et individ igen. Jeg går. Sådan.
-En smøg? -Nej.
-Værsgo. -Bliv ikke ved.
Okay.
Hvad pokker laver vi?
-En gyser og dansefilm? -Vær ikke pjattet.
Jeg kan ikke danse, når folk sulter.
-Undskyld. -Ja?
Er du sulten?
-Ja, jeg er hundesulten. -Se selv!
Erşan er ligeglad.
Jeg fik et tilbud fra Kenan Film.
Mig, Halil Ergün og Tarık Akan.
Mener du det?
-I den rækkefølge? -Nej. Tarık, Halil og mig.
Det er stadig godt.
En film om sociale problemer, fagforeninger, arbejdernes rettigheder.
Også lidt om den indre rejse.
-Indspiller de den i Istanbul? -Ja.
Alle film, der handler om at finde sig selv, bliver lavet her.
Ja.
Jeg vil hellere lave denne film, men jeg har sagt ja til Dans med ild.
-Tumtum? -Ja?
-Lad mig være ærlig. -Endelig.
Jeg har et manuskript til en film med titlen Læreren Fahri.
En film om sociale problemer. Hvis du vil spille rollen, laver vi den.
Hvor meget får jeg?
Penge er ikke problemet. Filmen handler om problemer.
-Så problemet med filmen er min løn? -Nej.
-Lad os drikke en øl. -Mens folk sulter?
-Lad os tale om det, kammerat. -Kald mig ikke kammerat offentligt.
Hvad er du bange for?
Jeg skal bruge 38 meter stof, Mami. Vi kaster det op og ender under stoffet.
Jeg har en overraskelse til dig. Til sidst danser Ateş nøgen rundt.
-I bar røv? -Frigjort.
Hvad mener du?
Splitternøgen.
Vi har kun set ham i underbukser. Det er første gang, vi ser ham uden, ikke?
Seda finder sig selv i filmen, men sætter også spørgsmålstegn ved samfundet.
Via dans.
-Men jeg har tøj på, ikke? -Jo.
Kom ind.
TØRRE MURAD
-Hej. -Hvor pokker var I?
Angående Dans med ild.
-Hvad nu? -Vi er ikke tilfredse med den.
Vi har tænkt over det. Vi vil lave en socialistisk film…
Vi vil sprede vores vinger.
-Hvad for vinger? -Altın har et godt manuskript.
Vi vil lave Læreren Fahri med vores venners hjælp.
Med jeres egne vinger?
Vi beder om 14.500 lira, hvis det er i orden.
14.500 lira? Det er 7.250 per vinge.
-Hvad? -Hvad?
Pyro, stop. Han kunne lide dig. Du får en rolle.
Er det "bøn til guderne"?
Ja.
Du er fyr og flamme.
-Du skal spille Buğra. -Tak.
Hvad er de 14.500 til?
-Til at skyde filmen. -Og derfor skyder I os i foden?
Muammer.
Er du tilfreds med dansefilmen? Fortæl mig det.
Hvordan kan jeg være tilfreds? Han beder om 38 meter silke!
-Hvad koster filmen? -Ingen får løn. Alle bidrager.
Hvis vi bruger 50, er det 14.550. Den foregår i en landsby.
-Så bliver den billig. -Filmen kritiserer kapitalsamfundet.
-Beskidt system. -Hvorfor?
Er der noget action?
-Kun en social eksplosion. -Og sammenstød mellem klasser.
Jeg spurgte, fordi I måske har brug for stuntmænd?
Vent lidt.
-Læreren Kemal? -Han hedder Fahri.
Hør her. Det er en høj pris for at håne dans.
Skrid med jer!
Erşan.
Når vi får prisen, fortæller vi denne historie.
-Får I en pris? -Ja.
Gu gør I ej! Jeg får nogle andre til at spille Berkun og Oytun.
-Skrid! -Din film er usolidarisk!
-Jaså? -Ja.
Vent og se. Berkun og Oytun…
Vores film er ikke for rige folk som dem.
Vi laver en film for normale folk fra arbejderklassen!
Gør det! Forsvind fra mit kontor!
-De droppede mig. -De får se til premieren.
Flot.
En ny film. Læreren Fahri. Den vil vinde priser.
Hvem er med?
I vilkårlig rækkefølge: dig, mig,
Tumtum, Seyyal, hvis hun vil, Tarık Akan og Halil Ergün.
Du laver sjov med mig.
Jeg forsøger at overbevise dig. Det er en film om arbejde.
"Herremænd og gode folk." Det er en landsby. Læs det.
Jeg skal nok læse det. Fortæl mig om det med prisen.
Filmen gør opmærksom på problemerne.
Og sazen?
Den er til lydsporet. Det er en nyskabelse.
Vi har en, der kan spille på den.
Jeg vil ikke skabe for høje forventninger,
men tænk på ham som Aşık Veysel eller Karacaoğlan.
Jeg tror ikke, Karacaoğlan laver lydspor.
-I har vel talt med ham? -Jeg spiller den idealistiske lærer.
-Jeg er revolutionær. -Og forelsket i mig?
-Nej. -Hvem så?
Hejsa.
-Er hun med i den? -Velkommen.
Bare rolig. Hvis hun vinder, bliver det for en birolle.
Du vinder prisen for hovedrollen.
Jeg skal spille en fra landsbyen, ikke? Er alle landsbyfolk?
-Nej. -Slet ikke.
Seyyal spiller journalisten.
Fra storbyen. Så vinder hun ingen pris.
Nej…
Er jeg ikke fra landsbyen? Hvorfor er jeg journalist?
-Glem det. Hvad drikker I? Whisky? -Nej. Vi drikker te.
Hun kan ikke spille en fra landsbyen. Men jeg vil være god til det, ikke?
"Jow, kammesjuk!"
Sig det ikke som en mand.
Okay. "Jow, kammerat!"
-Bedre. -Ja, ikke?
-Vi kan øve det. -Fint.
Hvad laver du, İbrahim?
Ingenting.
Se lige skiderikken! Han ligner en landsbybo.
Så vinder han også en pris.
For sin birolle.
Jeg ændrer "far" til "fatter" i teksten, og så kan vi fortsætte læsningen.
Tak, søde ven.
-Er der mange? -Ti minutter.
Fattertyperne. Er der mange?
Er hun også fra landsbyen?
Hvorfor skal en journalist sige fatter? Sig sandheden!
Hun bør kende kulturen. Derfor. Ordene er ikke vigtige.
Fint. Jeg vil ikke skændes om det. Farvel!
De har Alev og Seyyal. De vil ikke lave en dansefilm.
Deres film er vist samfundsbevidst. Pyro, hvad gjorde vi galt?
-Er vores film ikke det? -Jo. Den er samfundsbevidst.
Men det ser ud til, de går efter at vinde priser.
-Hvilken pris? -Golden Orange.
Læreren Fahri. De vil tydeligvis lave en tåreperser.
-Hvorfor vidste vi ikke det? -Erşan. Lad nu være.
Bevar fødderne på jorden. Nu tager vi os sammen!
-Hvilken festival? -Er vi ikke også filmskabere?
Du har optrådt i underbukser i 20 film.
Du tog først bukser på for fem måneder siden!
Du ville lave en gyser med sværd. Okay.
Jeg bad dig om at tilføje lidt sex. Men det vil du ikke.
For guds skyld, kom ned på jorden.
Hvis du ikke vil sakke bagud, må vi snakke alvorligt sammen,
for barens indtægter går til din film!
Mener I det? Røvhuller!
Ja, lige præcis. Det ville blive en god film.
-Hvilken film? -Røvhuller!
Der er både komedie og erotik i filmen.
Vi må finde nogen, der kan spille sammen med dig.
Hvad med dig?
Nej. Jeg er for gammel.
-Tror du ikke, vi kan vinde en pris? -Men du gør det jo ikke!
Du er altid ude efter en særlig type.
Kan du ikke være ligeglad?
Uden os var Tørre Murad aldrig blevet lavet.
Drop det for guds skyld.
Vi har ikke arbejdet sammen, men jeg kan lide din stil.
Jeg vil ikke bare spille Buğra. Jeg vil bringe ham til live.
Tak.
Og hvad så, hvis de vinder priser eller laver en tåreperser?
Glem det. Lad os passe vores forretning.
Erşan, min dreng.
Jeg har ikke mange år tilbage. Gør mig ikke ked af det.
Hvorfor tænker I på den måde?
Jeg ser jer for mig på den røde løber i Adana, Antalya eller endda i Cannes.
Cannes?
Monsieur, festivalen?
Festivalen er slut.
-Slut? -Ja.
Fandens!
Du har ret. Lad os begynde på min nye historie.
Jeg hedder Erşan Kuneri. Jeg laver ikke porno.
Jeg vil lave den bedste socialistiske film med landlig stemning.
Den hedder Kooperativ Kemal.
Min film vil dufte af jord ligesom Anatolien!
Anatolien? Du har ikke engang været i bydelen Kadıköy!
Hvis jeg satte dig af i Bostancı, ville du fare vild!
-Tror du? -Jeg tror på ham. Dans er stadig godt.
Men Anatolien er meget bedre, synes jeg.
Lad mig høre, dans eller Anatolien?
Anatolien! Men manuskriptet skal være autentisk.
-Originalt. -Det skal være ægte!
Ignorer dem. Tænk over, hvad du vil have på til festivalen.
Erşan, hør her.
Hvis du vinder en Golden Orange, tager jeg til ceremonien i undertøj. Okay?
Okay. I undertøj!
Erşan, det er vores landsby.
Udmærket. Fantastisk.
Sikken dejlig landsby.
Den minder mig om Karacaoğlan.
Karacaoğlan så naturen og mennesker som en enhed, ikke?
Jo. Jeg kommer mere til at tænke på Balzac.
-Balzac? -Ja, Balzac.
Han har et ordsprog. "Man er, hvad man spiser."
Det er en perfekt landsby.
Undskyld. Jeg hedder Erşan Kuneri.
Vi skal lave en film her i landsbyen.
Vi vil gerne give et ægte billede af den. Hvad mangler I allermest?
Empati.
-Empati? -Empati?
Godt, skriv det ned.
-Okay. -Vi må lægge vægt på empati.
Kom med den.
Kammerater. Te?
-Ja! -Ja!
-Jeg hørte jer. -Lad os drikke te.
-Den sidste. -Giv mig en kop.
-Kammerat. -Kammerater.
Giv dem en kop te.
-Og en til mig. -Hvor mange har de drukket?
-270. -Det er løgn…
Herre, giv mig tålmodighed.
Hør her. Sig, de skal gå klokken 19:00. Sig, at orkesteret kommer.
-Okay. -Jeg går, ellers eksploderer jeg.
Okay.
Altın, skal jeg slå ham efter replikken eller før?
Hvad var din replik?
"Det er ikke mig, der slår dig, men mit folk."
Slå ham, når du siger "mit folk," så tager jeg den derfra.
Godt.
Det er ikke mig, der slår dig, men mit folk.
İbrahim, kammerat. Jeg vil se klasseskellet i slaget.
-Det, I skal gøre… -İsa. Giv mig en dobbelt whisky uden te.
Det vil jeg også have.
Tror du, vi kan vinde en pris?
Det ved jeg ikke. Her vinder ingen noget.
Hvis jeg vinder en, dedikerer jeg den til alle kvinder.
Også til dig.
Okay. Gør, som du vil.
Du ligner en rigtig landsbybo.
Røvhul.
Det går godt, ikke?
Var vi for hårde ved Erşan? Jeg tænker hele tiden på ham.
Det har vi talt om. Dans eller Anatolien?
Han betyder alt for mig. Jeg tænker altid på ham.
Desuden kan den både handle om dans og Anatolien.
Erşan ville aldrig bære nag til os. Han bliver stolt af os. Okay?
Kom så, Moder Jord. Kom nu!
Det er færdigt. Og det er godt.
-Du godeste! Endelig! -Skal vi drikke et glas cognac?
Ja.
-Er du træt? -Lidt.
Erşan, du overrasker mig.
Du er så dynamisk og giver alt, hvad du har.
Det er meget værdifuldt.
Jeg har altid noget at sige. Jeg har altid noget på hjerte.
Hvorfor lavede du alle de sexfilm? Fortryder du det?
I 1965 fik jeg andenpræmien i Spillefilmenes Unge Konger.
-Virkelig? -Ja.
Jeg lavede min første film i 1965, Du er mit et og alt. Jeg var så sej.
-Dejligt. -Jeg havde regler. Ingen kys og den slags.
Så lukkede de mig ude. I syv-otte år fik jeg ingen job.
-Hvad gjorde du så? -Jeg pumpede løs.
På en tankstation.
Jeg havde jobs som dj og producerede musik.
Og efter næsten ti år kom du tilbage.
For at pumpe igen. Min første film, Pumpefyren.
Jeg tog aldrig underbukserne af. Det var ikke dårlige film. De var sjove.
Vi tjente mange penge. Men penge er ikke vigtige for mig.
Forventer du at få en pris? Fortæl mig sandheden.
De giver mig ingen pris.
Det tror jeg ikke, de gør.
Men?
Jeg vil bare huskes.
Det er sent, jeg må hellere gå.
Skal jeg følge dig hjem?
Okay.
Hvor mange kvinder har hørt den joke?
Jeg joker ikke med kvinder, søde.
Jeg joker aldrig med kvinder.
Jaså?
Ved du, hvad jeg gør med kvinder?
Eryetiş, stop mig ikke! Slip mig!
-Slip! -Hvad sker der?
-Hvad er der sket? -Anarkister.
Efter 400 kopper te ville han lukke, og så startede slåskampen.
-De kaldte mig en gullaschbaron! -Er du det?
Jeg ved ikke, hvad det betyder!
-De slog ham i hovedet med sazen. -Tag på apoteket og køb bandage.
-Gudfaderbevares. -Ballademagere! Slip mig!
Venner, kammerater.
-Det er ikke i orden. -Venner!
-Erşan! -Kammerater!
-Nu får I te. -Sæt jer! Kammerater! Arbejdere!
Slap af! Hvad er problemet?
Du ved ikke, hvad problemer er!
Spar dig, hvis du er her for at overtale os!
Vi bøjer os ikke for chefens tyranni!
-Nej! -Nej, det gør vi ikke!
Altın! Du ville lave en film, hvor alle bidrager.
Du ville ikke lave en dansefilm. Hvad laver du her?
-Alev! -Spørg ikke mig, Erşan.
Han prøver at forføre jer. Hør ikke efter!
-Provokatør! -Hvad?
-Provokatør! -Hold op!
I har fået 400 kopper te og 60 bagels! Hvad fanden?
Erşan, ingen vil betale for deres te. Jeg er virkelig skuffet. Tilgiv mig.
Sæt dig ned, ven.
Sid ned.
Venner! Er vi for rettigheder og arbejde?
Ja!
Hvem slog Muammer?
-Mig. -Kom her.
Det er ikke mig, der slår dig, men mit folk!
-Det er uacceptabelt! Vi går nu! -Venner!
Bliv nu her.
-Venner! -Kammerater!
Kammerat Medet, du spiste 21 bagels, for pokker!
Helt ærligt!
Jeg kan ikke optræde, når du klager over en bid bagel!
Det er 22, kammerat! 22!
Du kan vel blive, kammerat Candaş?
Godt klaret.
-De er gået. -Selvfølgelig!
I laver en socialistisk film, men kender ikke folket.
I vinder ingen pris. Skide overskæg!
-Kammerat Alev. -Rend mig!
I får en sexfilmstjerne til at spille landsbybo.
Hvem har brug for os til filmen?
Mig! Jeg har brug for jer, for pokker!
Er I ikke mine kammerater?
Jeg laver en dansefilm, ikke? Morsomt!
Du kan være min kammerat, skat.
Ja!
Det er det nye projekt. Kooperativ Kemal.
Den er god. Vi skrev ikke bare.
Vi observerede stedet.
Vi vil fortælle jævne folks historie.
-Sov Feride hos dig? -Alev, vær nu sød.
Erşan, kan du tilgive os?
Selvfølgelig. Giv mig et kram!
Altın, godt klaret.
Jeg læste Læreren Fahri. Feride og jeg lavede nogle ændringer.
Alev, vil du spille med i filmen?
-Er jeg en fra landsbyen? -Nej.
-Godt. -Seyyal?
Jeg er med.
-Hvad siger du, Tumtum? -Regn med mig.
Altın, fjerner du overskægget til filmen?
Det er væk.
Venner! Kom her, min pige! Landsbybo.
Erşan. Er de væk?
-Gullaschbaron, hvordan går det? -Jeg er også med i filmen, ikke?
Selvfølgelig. Eryetiş! Kom med te. Vi betaler selv for den.
Erşan. Dans med ild. Buğra-karakteren er klar.
Fantastisk. Karakteren har nosser.
Centrer dem, så du ikke får hovedpine.
Glem Dans med ild. Vi tager til landsbyen.
Derefter til Cannes. Cannes, vi er på vej.
Virkelig?
KUNERI FILM OG LEG APS
Mukhtar!
KOOPERATIV KEMAL
Kom her.
Råb ikke, fordi det er en landsbyfilm! Smut!
Og sluk den musik!
-Goddag, folkens. -Goddag.
Tak.
Hej, venner.
Velkommen til vores landsby, Avallar.
Nu vil jeg fortælle jer en historie om vores landsby.
Historien begynder med, at læreren Kemal kommer til landsbyen.
Før han kom hertil, var det en stille og rolig landsby.
Der var ingen historier at fortælle dengang.
Vi havde gudskelov elektricitet, vi havde sort-hvidt tv,
jorden var frodig, vi havde masser af afgrøder, og alt var fint.
-Har jeg ret, mine herrer? -Ja.
Der kan I bare se. Se ikke ned på landsbyboerne.
En kollektiv bevægelse er et godt komedieelement.
Forstået?
Læreren Kemal ville gøre en ende på individualismen og indføre kollektivismen,
men han kvajede sig.
Ja.
Nu skal I se historien, der vil åbne jeres øjne.
Imens vil jeg nyde min cigaret.
Velkommen, læringsmand.
Tak.
Men det er bare "lærer."
Klap i! Du er lige kommet.
-Murtaza, hvor skal du hen? Kom her! -Hvorfor er han vred?
Sådan er folk fra landet. De vænner sig til det.
-Børnene er ude. -Ja, de leger.
-Er der ingen skole? -Jo, men det er lørdag.
Hør her, børnene skal gå i skole hver dag.
Ham her bliver skideirriterende.
-Hvorfor er de sådan, Fehim? -Jeg hedder Nusret.
Nusret? Herremand Fehim skulle tage imod mig.
-Hvor skal du arbejde som lærer? -I Avallar.
Det her er Kızılca. Du ved ikke engang, hvor du skal af.
Landsbyen ligger langt væk i den retning. Du må gå helt hertil.
Pokkers også!
Sådan er de. Avallar ligger den vej, efter Taşkale.
Tak. Bare alle var ligesom dig.
Jeg er landsbytossen. Mestan.
-Skal vi være venner og følges? -Selvfølgelig.
-Får jeg en pris? -Hvad?
En pris. Se, hvad jeg gør.
Sådan begyndte læreren Kemals rejse.
Han ankom og installerede sig i sit hus med et soveværelse.
Og det var der, han mødte Nazlı.
-Bøger. -Ja.
Har du læst dem alle sammen?
Ja.
Klog lærer.
Et øjeblik.
Hvad?
Sig ikke "hvad." "Ja" er bedre. Hvad hedder du?
Nazlı.
-Nazlı. Du er Fehims datter, ikke? -Jo.
Forelsk dig nu ikke i mig, lille ven, vel?
Forelsk dig i mig.
Ti stille. Skøre fjols.
Bed din far om at samle alle i kaffehuset.
Sig, at lærer Kemal vil fortælle noget.
Okay, hr. lærer.
Kald mig bare Kemal. Jeg hedder Kemal.
Hvabehar?
Du sagde, jeg ikke skulle forelske mig, men du flirter jo med mig, din frækkert!
Nazlı er rapkæftet. Men hun er køn!
Ja, hun er køn.
Din seng er bekvem!
Klarer vi det, Mestan? Kan vi få denne golde jord til at spire?
Hvad mener du?
Kommer børnene i skole?
Vil kvinderne producere?
Vil vi være i stand til at deles om alt?
Et kooperativ, for eksempel. Kan vi mon alt det?
Hvad ved jeg om det?
Jeg er sikker på, du ved noget.
Måske er du skør, men du kan stadig være den klogeste af os.
Du overdriver skidemeget.
Brydekamp!
Jeg kommer!
4434 til centralen. Den mistænkte lærer er ankommet.
Han plaprer allerede løs om al sit kommunistpis.
Han sagde kooperativ. Slut.
-Velkommen, lærer. -Tak.
Jeg hedder Kemal. Lærer Kemal.
-Hvordan ved vi, at du er lærer? -Jeg har lige sagt det, lærer Kemal.
Jeg er her for at vejlede jer, for at være et fyrtårn,
et pejlemærke, en at producere sammen med…
-Hvad er syv gange otte? -Det er 56.
-Ni gange ni? -Det er 81.
-Hvor mange årstider er der? -Fire.
-Han ved det. -Ja.
-Jeg har et spørgsmål, lærer. -Ja, Mestan?
Får jeg en pris?
-Hvad? -En pris.
En pris? Først må jeg tale lidt med landsbyboerne.
Okay, lærer, 56 gange 11.
-56 gange 11? -Ja.
Godt, 56 gange 11…
Hvad er 245 gange 376?
-Jeg skal… -Hej, alle sammen!
-Goddag. -Herremand.
Herremand.
-Velkommen, Feramuz. -Tak.
Vær tålmodige. Det er lærerens første dag.
-Velkommen, lærer. -Lærer Kemal.
Jeg er Fehim. Undskyld forsinkelsen.
-Kys lærerens hånd! -Det er ikke nødvendigt.
Velkommen, Fehim. Hvorfor var du her ikke med de andre?
Jeg viste dig respekt
og bad min søn kysse din hånd, så bliv ikke for kæphøj.
Desuden bestemmer herremanden over sin egen tid, ikke sandt?
Jo.
Herremændenes tid er forbi. De er fortid.
-Hørte du det, far? -Ja.
Jeg bakker lige tilbage og ser, om du er der.
Han siger, at herremændenes tid er forbi, at de ligger bag os.
Kom med lidt cologne til læreren,
så han kan duppe det på kinderne og vågne af sin drøm.
Hvad med kvinderne? Vores kvinder. Hvorfor står de så langt væk?
-Bør de ikke sidde forrest? -Vores kvinder? Pas på!
-Jeres kvinder, sagde jeg. Jeres kvinder. -Forsøg ikke at smyge udenom.
Jeg mente, at man altid bør påskønne kvinderne.
De bør sidde på forreste række.
Nazlı, har jeg ret?
Hvad ved jeg, dit fjols?
-Nazlı. -Hvilken klasse er du i?
Du kan ikke dele os i sociale klasser. Husk det.
Jeg spurgte bare drengen, hvilken klasse han går i.
Hør her. Lær dem at gange.
Lær dem årstiderne og dagene på et år samt en mukhtars pligter. Det er nok.
Jeg holder øje med, om du prøver på noget anarkistisk.
Pas på.
Jeg viser dig bare den rette vej.
-Jeg forstod dig ikke. -Jeg vil gøre femte klasse færdig.
-Femte klasse? -Ja.
Hvorfor først nu?
Alle lærerne skændtes med min far.
Læg to og to sammen, dit paphoved!
-Skiderik. -Hvad?
Ikke noget.
Hør her, lærer.
Gå ikke imod mig.
Gør bare, som du vil, og så får vi se.
Du bekender nok kulør, inden der er gået et par dage.
Hør her, Fehim.
Hvis du tager et skridt, tager jeg også et.
Fra i morgen sender I alle analfabeter i skole. Okay?
Ikke tale om!
-Hvad med væve til kvinderne? -Gå mig ikke på nerverne.
-Et vandingssystem til markerne? -Hvad? Kommunist!
Hvad har det med sagen at gøre? Et bibliotek.
Det er ikke en film. Bed om noget realistisk.
Et tv?
Endelig! Et tv er fint.
Det vil løfte stemningen. Farve-tv?
-Sig farve-tv, lærer. -Sig farve-tv. De har et sort-hvidt tv.
Har de et sort-hvidt tv? Okay, et farve-tv.
-Sådan, lærer! -Okay!
Lærer, når du siger farve, mener du ikke som en regnbue, vel?
Bare farve-tv.
Vil sangeren Bedia Akartürk kunne se os, når farve-tv'et kommer?
Jeg forstår ingenting. Okay, et farve-tv. Det lover jeg.
Ja!
-Godt gået! -Alt i orden.
Kom. Giv læreren en kop tyrkisk kaffe.
-Jeg vil gerne… -Chef. Han sagde et farve-tv.
Der mangler farve-tv'er. Det er nok smuglet.
Ja. Jeg holder øje med ham.
Kemal og landsbyboerne blev venner.
Han legede som et barn med børnene,
og han høstede med landmændene og tog del i deres glæder.
Landsbyen producerede mere, vi fik flere væve,
og alle lærte at læse og skrive.
Månederne gik på den måde.
Men hvad med kærligheden?
Var der tid til den midt i al virakken?
Dig og dine bøger.
Uden al den læsen ville du måske forstå mig bedre.
Hvad ville det ændre?
Bøgerne eller mig? Tænk over det.
Bøgerne, ikke?
Jo, til at læse i.
Men jeg vælger at leve mit liv med dig.
Læs også mig!
Bladr i mig, fold mig, hvor du slap, og læs videre i mig næste dag.
Du er så anderledes.
Løgner. Jeg er bare en normal pige.
Her bor jeg.
Der er noget ved dig.
Lærer, jeg ville tage dig lige her…
Men vi er i landsbyen.
Jeg er så liderlig.
Jeg er tændt.
Når du siger de kloge ord til min far, tænder det mig.
Kemal.
Skal jeg vise dig mine bryster?
Hvad siger du, Nazlı? Kroppen er som et tempel.
Du er en rose i blomst.
-Jeg vil ikke visne dig. -Jeg er skideligeglad.
Rør mig…
Rør ved mig udenpå de lange underbukser.
Rør ved mig, gør noget.
-Sådan her. -Nej. Din mor er der.
Du er lige til at spise. Jeg vil se dig nøgen uden overskæg.
-Skal jeg lægge mig på dit bryst? -Nej.
Vi kunne flette os ind i hinanden der under træet.
Din mor er her.
Nazlı!
Hvad snakker du med ham om?
Kemal vil åbne en tomatpuréfabrik.
Hvad ved jeg om det?
Hvad snakker hun om?
Tomatpuré?
Gå ind!
-Hav en god dag. -Tak.
Han flirter med herremandens datter. Slut.
Mestan. Hvordan går det, din lømmel?
-Er der amoriner i luften? -Ja.
Gift dig med hende.
Ja, Mestan.
Hvad har de smarte bypiger, som hun ikke har?
Hun er bedre end dem.
Hendes hænder er bløde som bomuld.
Hun har dådyrøjne.
Hun er som jorden. En kærlig mor, der føder.
Hun lugter.
Hvad?
Hun dufter af jord.
Hun dufter af jord. Hun dufter af hvede.
Nazlı dufter af mit fædreland. Jeg gifter mig med hende.
Får jeg en pris?
En pris?
Nu igen.
Kom.
Du er skør.
-Mener du det, lærer Kemal? -Ja, herremand.
Indled ægteskabsproceduren.
Kom ikke bagefter og sig, at I er forskellige.
Hun har storesøstre i byen.
De er ældre end hende. Lad os spørge, hvad de mener, ikke?
Godt sagt. Du har ret. En kvinde bør have et navn.
Og ret til at tale.
Ring til dem. Jeg anholder dem om hendes hånd.
Det er godt, vi tænker ens. Må jeg kalde dig svigerfar?
Hav ikke så travlt.
Du er her jo af pligt. Forhast dig ikke, når udvalget er ringe.
Jeg vil have Nazlı ved min side i medgang og modgang.
Bed hendes søstre om at komme.
-Jeg tager min Nazlı med væk herfra. -Gør du?
Far. Jeg vil ikke have, at mine storesøstre kommer.
-Lad os se, hvordan det hele ender. -Jeg vil ikke have, de kommer.
De bør komme. Jeg vil fortælle, hvor højt jeg elsker dig.
Jeg anede ikke, hvad jeg skulle sige til frieriet.
Jeg sendte bud til mine døtre i Istanbul og bad dem om straks at komme.
Jeg er ikke sofistikeret nok til at tale med læreren.
De er i det mindste dannede som ham.
Jeg tænkte, de nok kunne nå til enighed.
Jeg mener bare, at Nazlı ikke er den rette hustru for ham.
Utallige lærere har friet, og det gik ikke. Men hvem lytter til mig?
De lytter lige så meget til et æsel, der prutter, som til herremand Fehim.
Türkan, velkommen.
Tak. Goddag.
-Hülya, velkommen. -Tak. Goddag.
Filiz, det er mig, Fehiman. Går det godt?
Det går fint, tak.
-Dejligt at se dine søstre! -Tak.
-Mange tak. -Hav en god dag.
-Er de her? -Ja, lærer. Mine søstre er her.
-Er det dem? -Ja.
-Hvor mange søskende er I? -Fem. Fire piger og en dreng.
Nu bliver jeg sgu gal. Hvad fanden er der med jeres gener?
Hvad er I for en familie?
Det var dig, der slog dig til tåls med mindre.
-Er det dine søstre? -Ja.
Hvorfor narrede du mig?
Præsenter os med det samme.
-Ellers dumper jeg dig. -Okay, lærer, slap af. Kom med mig.
-Hvordan har du det, Feramuz? -Fint, tak. Hvordan har I det?
Vi har det fint, tak.
-Søde skat, Ferit, kom her. -Ferit.
Kom her. Vi har savnet dig.
-Søster! -Søde skat!
-Ferit, er du færdig med femte klasse? -Snart. Se, det er lærer Kemal.
-Lærer, velkommen. Sid ned. -Velkommen.
Goddag. Jeg er lærer Kemal.
Jeg er advokat Filiz Kadınoğlu.
Jeg er overingeniør Türkan Kadınoğlu Koca.
Jeg hedder Hülya Kadınoğlu. Altid villig guvernør.
Villig guvernør?
Er det sandt?
Sig, det ikke er sandt.
Hvad pokker, er I her alle sammen?
Hvorfor har ingen sagt noget til mig?
Jeg arbejdede ude i marken.
Du dufter så forbandet godt.
Se. Det er Kemal, min forlovede.
Lærer Kemal? Hvad siger du så? De fem søskende er samlet.
Vidunderligt!
Svoger.
Kemal. Min blonde prins, er du okay? Se ham lige.
-Vidunderligt, søde. -Dejligt.
Må du blive lykkelig.
Fra den dag var lærer Kemal knust.
Han nævnte aldrig noget om produktionen eller kooperativet.
Han var helt ude af balance.
Hvad er der i vejen?
Tomatpuréfabrikken går godt og uden problemer, men du er ligeglad.
Hvorfor ligner du ikke dine søstre? I narrede mig.
Kom her.
Jeg var på rådhuset om vielsesattesten. De sagde, du var militærnægter!
De registrerede mig forkert. Jeg ved, hvad jeg er.
-Alle kan se, jeg er en kvinde. -Nej! Sammenlign dig med dine søstre.
Synes du ikke, det er uværdigt at dømme mig på mit udseende, lærer Kemal?
Brug ikke så fine ord.
Dine forældre fik piger som dem, så hvad er der galt med dig?
Hvorfor giver du mig den kolde skulder nu? Hvad har jeg gjort dig?
-Jeg kan ikke lide dig mere! -Selvfølgelig.
-Stop den snak, eller jeg kvæler dig! -Jeg kan ikke lide dig.
-Klap i! -Hvad har du da?
Jeg har gudskelov alt! Hvad har du, din blonde skid?
Mor!
Ja, min skat?
Jeg sagde, I ikke skulle sende bud efter mine søstre.
I narrede mig!
Ingen narrede dig, Kemal!
Du er offer for dine egne fordomme.
Dit stereotype syn på landsbyfolk gjorde dig blind.
Nazlı er, som hun er.
Jeg er, som jeg er.
Hendes søstre er, som de er. Accepter det.
Du havde en forestilling om, af folk fra landet var tykhovede.
Du stak næsen i sky.
Begejstringen løb af med dig, og du trådte i spinaten.
Hvad sagde jeg til dig?
Jeg sagde: "Jeg viser dig bare den rette vej."
Spol tilbage og se, jeg er konsekvent.
Jeg advarede dig om, at hun ikke er din type.
Men du anbragte dig selv på en piedestal, fordi folk så op til dig som lærer.
Du blev hovmodig.
Så gift dig med hende nu.
Producer. Få børn, hvis du tør!
Kom så! Gør det!
Som bybo kan man få et fejlagtigt indtryk.
Vi rejste, fordi vi er, som vi er.
-Ferit rejser ikke herfra. -Nej.
Han vil blive. Fordi han er Ferit.
Og jeg er Hülya.
Mener I det i en individualistisk forstand?
-Hvad er dine idealer? -Hvorfor vender du ikke tilbage til dem?
Tror I, jeg stadig har idealer? Tror I, jeg har venner?
-Han er som forfatteren Oğuz Atay. -Samme ensomhed.
-Han lukker bare lort ud. -Ja, og jeg bliver ved.
Men nu har jeg et ideal.
Jeg vil intet producere. Heller ikke børn!
Derfor gifter jeg mig ikke med Nazlı.
Fanden tage dig.
Fanden tage dig, din tøsedreng!
-Du godeste. -Nazlı!
Nazlı!
Var din mund, dit skvat!
Hører du ikke, hvordan han taler til mig?
Din møgkøter!
Møgkøter!
Tag din ring, og stik den skråt op!
-Nazlı. -Stop så!
-Hvad skal jeg gøre? -Rolig.
Sådan reagerer hun.
Du burde ikke gøre hende vred.
Klap i. Du er 40 og går stadig i femte klasse.
Jeg er 14. Jeg gik kun to år om.
Fint! Læg et år til! Jeg dumper i øvrigt jeres bror.
Det er dig, der er læreren. Du ved bedst.
Det kan du bande på.
Svinet udnyttede os!
Hold så op!
Så er det nok!
-Kom bare an! -Far, slip mig!
Farvel.
Tilgiv mig.
Jeg lod mig rive lidt med.
Der blev begået fejl.
Jeg ville have landsbyen til at blomstre, men jeg fik en lærestreg.
Jeres landsby vil blomstre endda uden røvhuller som mig.
Hvis det er skæbnen. Det er åbenlyst. Der er intet at gøre ved det.
Tomatpuréfabrikken er min gave til jer.
Hvad har jeg lært? Ikke at blande mig i alting.
Tusind tak, alle sammen. Mestan.
Du er den eneste, der forstår mig.
Måske er du tosset, men du er til at stole på.
Giv din ven et kram.
Hør her…
Jeg er politibetjent.
Politibetjent?
-Det kommer bag på mig. -Du er for godtroende.
Dit perspektiv ændrer sig aldrig. Undskyld mig.
Chef, jeg stopper med at overvåge læreren.
Politibetjent?
Han er en idiot. Nej, bare dum. Han er ingen trussel. Slut.
Undskyld, det er mit job.
Du kunne vinde en pris for din indsats som tosse.
Tak.
Hvad hedder du?
Mestan. Det samme.
Det kommer også bag på mig. Jeg troede, det var et dæknavn.
Glem det.
Farvel.
Lærer! Husk, at en prut altid vil være en prut, uanset hvad du kalder den.
Og hvis fårene er klogere end hyrden, er det fårene, der dikterer vejen.
Fis så af!
SLUT
Tekster af: Vibeke Petersen