‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫ארשן, עשית סרט אימה, אבל כל הקהל צחק.‬
‫סרט אימה… הקהל צחק?‬
‫למה? כי הצחוק הוא התרופה הטובה ביותר לפחד.‬
‫זכית בפרס?‬ ‫-אתה יודע,‬
‫כשהסרט נגמר,‬
‫וכל הקהל מוחא כפיים…‬
‫זה הפרס הכי גדול בשבילנו.‬
‫תשואות…‬
‫טוב.‬ ‫-זה הפרס שלנו.‬
‫תשואות.‬ ‫-תשואות.‬
‫ריקוד האש!‬
‫ו… סיבוב.‬
‫לחץ חברתי.‬
‫הדרה חברתית. הדרה, הדרה, הדרה.‬
‫לפרוח כמו פרח, ו…‬
‫יופי, פרידה.‬
‫כל הכבוד לך, פרידה.‬
‫את ממש נותנת בראש.‬
‫קשה שלא לתהות מה את מסתירה שם בפנים.‬ ‫זה ממש מוזר.‬
‫לא. בשבילי, זה עניין של פילוסופיה.‬ ‫צריך לתת את המיטב.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫בנות, שנעשה שוב ״פריחתה של נערה״?‬
‫שוב למטה. החברה.‬ ‫-כן.‬
‫תקשיבו למה שהחברה אומרת. תתעלמו מזה.‬
‫לא! ו… את אינדיבידואל.‬
‫את אינדיבידואל. זהו.‬
‫שלום לכולם.‬
‫ברוכה הבאה.‬ ‫-אלב, שלום. תחליפי בגדים ונתחיל.‬
‫אמרת שנרקוד, אז התלבשתי לנשף.‬
‫אלב שלי… את הולכת לחינה?‬
‫שקי לי בתחת.‬
‫אלב, ״ריקוד האש״ הוא לא סתם סרט ריקודים.‬
‫יש בו גם הרבה מסרים.‬
‫אני מספר את הסיפור של האנשים הקטנים.‬
‫תחשבי על סדה, הבחורה הצעירה.‬
‫ארשן, יש גם את זה. תראה.‬
‫פנימי…‬
‫הנערה פונה לעולם הפנימי שלה.‬
‫היא פונה.‬
‫היא אינדיבידואל. והיא פורחת!‬
‫ו…‬
‫לחץ. היא לא שמה קצוץ.‬
‫רואות? והיא משתחררת מהלחץ.‬
‫ארשן, יש גם את זה.‬
‫ההקשבה.‬
‫לא, ארשן. מתיחות בין־דורית.‬ ‫-כן!‬
‫קבלו את זה.‬
‫תשיבי מלחמה, ו… את אינדיבידואל!‬
‫לקחתם סמים?‬ ‫-לא.‬
‫יא אללה… בחורה עושה‬ ‫את צעדיה הראשונים לנשיות? זה מטורף.‬
‫חשבתי לעשות משהו כזה.‬
‫דברים כאלה.‬
‫אלב, בואי נתקדם הלאה.‬
‫הבאתי מאכלים. לא חייבים להגיש אותם.‬
‫יעני…‬ ‫-בואו נמשיך.‬
‫נעשה ״חברה משועבדת״.‬
‫אנחנו עבדים. עיניים למטה.‬
‫זה מגיע. זה בא! אנחנו אינדיבידואלים!‬
‫אינדיבידואלים, ככה!‬ ‫-מה לגבי הצרחה?‬
‫צרחה! תפילה!‬
‫וזה הקטע שאני זורק את הבד.‬ ‫איפה אלטין וטומטום?‬
‫לא יודעת.‬
‫אני שוב אינדיבידואל.‬
‫אני הולך. זהו.‬
‫רוצה סיגריה?‬ ‫-לא.‬
‫קח אחת.‬ ‫-תפסיק להציע לי.‬
‫בסדר.‬
‫מה לעזאזל אנחנו עושים?‬
‫מה סרט אימה? מה סרט ריקודים?‬ ‫-אל תדבר שטויות.‬
‫אני לא יכול לרקוד בזמן שאנשים רעבים ללחם.‬
‫סלח לי, אדוני.‬ ‫-כן?‬
‫אתה רעב?‬ ‫-כן.‬
‫אתה רואה?‬
‫לארשן לא אכפת.‬
‫זה מה שרציתי להגיד.‬ ‫קיבלתי הצעה מ״קנאן פילם״.‬
‫אני, הליל ארגון וטריק אקאן.‬
‫אתה רציני?‬
‫בסדר הזה?‬ ‫-לא.‬
‫טארק, הליל, ואני.‬
‫עדיין טוב.‬ ‫-כן.‬
‫זה סרט על נושאים חברתיים.‬ ‫איגודים, זכויות עובדים וכל זה.‬
‫וגם קצת מסע פנימי.‬
‫הצילומים יהיו באיסטנבול?‬ ‫-כן.‬
‫אם כבר מסע פנימי, הגיוני שזה יהיה פה.‬
‫כן.‬
‫אם הייתי צריך לבחור‬ ‫בין ״ריקוד האש״ לבין הסרט הזה,‬
‫הייתי בוחר בזה. אבל הבטחתי.‬
‫טומטום?‬ ‫-כן?‬
‫אגיד לך דוגרי.‬ ‫-בבקשה.‬
‫יש לי תסריט מיוחד מאוד בשם ״המורה פהרי״.‬
‫הוא עוסק בנושאים חברתיים.‬
‫אם אתה בעניין, בוא נעשה את זה.‬
‫כמה כסף אקבל?‬
‫זה לא עניין של כסף,‬ ‫זה עניין של בעיות חברתיות.‬
‫אז הבעיה היא הכסף שאני אקבל.‬ ‫-לא.‬
‫בוא נשב לכוס בירה.‬ ‫-בזמן שאנשים רעבים ללחם?‬
‫בוא נדבר על זה, חבר!‬ ‫-אל תקרא לי ״חבר״ במקום ציבורי.‬
‫ממה אתה מפחד?‬
‫אני צריך 38 מטר בד, מאמי.‬ ‫נזרוק אותו באוויר וניכנס מתחתיו.‬
‫ויש לי הפתעה בשבילך.‬ ‫לקראת הסוף, אטש ירקוד בעירום.‬
‫הוא יהיה ערוּמכּוּ?‬ ‫-לא.‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫זאת אומרת עירום מלא.‬
‫עד עכשיו ראינו אותו רק בתחתונים.‬
‫זו פעם ראשונה שנראה אותו בלי, נכון?‬
‫מועמר, בסרט הזה,‬
‫בזמן שסדה תגלה מי היא,‬ ‫היא גם תעביר ביקורת על החברה.‬
‫באמצעות ריקוד.‬
‫אני אהיה לבוש, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫יבוא.‬
‫שלום.‬ ‫-איפה הייתם?‬
‫זה בקשר ל״ריקוד האש״.‬
‫מה?‬ ‫-לא נוח לנו עם זה.‬
‫חשבנו על זה.‬
‫אנחנו רוצים לעשות סרט סוציאליסטי…‬ ‫-אנחנו רוצים לפרוש כנפיים ולעוף.‬
‫איזה כנפיים?‬ ‫-לאלטין יש תסריט מצוין.‬
‫בעזרת החברים שלנו,‬
‫אנחנו רוצים לצלם את ״המורה פהרי״.‬
‫עם כנפיים משלכם?‬
‫אנחנו רוצים לבקש מכם 14,500 לירות,‬ ‫אם אפשר.‬
‫14,500 לירות?‬
‫7,250 לכל כנף.‬
‫מה?‬ ‫-מה מה?‬
‫פיירו, די.‬ ‫הוא מחבב אותך. הוא ייתן לך תפקיד.‬
‫היי, אתה ״מתפלל לאלים״?‬
‫כן.‬
‫מצבך מצוין.‬
‫אתה תשחק את בורה.‬ ‫-תודה.‬
‫בשביל מה ה־14,500?‬
‫בשביל לצלם את הסרט.‬ ‫-על חשבוננו?‬
‫מועמר…‬
‫סרט הריקודים הזה…‬ ‫נוח לך איתו? תגיד את האמת.‬
‫איך יהיה לי נוח?‬ ‫הוא מבקש ממני 38 מטר בד משי!‬
‫כמה יעלה הסרט שלכם?‬
‫אף אחד לא יקבל תשלום. זה מאמץ קולקטיבי.‬
‫יחד עם ה־50 שלנו, זה יוצא 14,550.‬ ‫זה סרט שקורה בכפר.‬
‫צילומים בכפר זה זול.‬
‫זה סרט על מאבק.‬
‫נגד החברה המושחתת.‬ ‫-למה?‬
‫יש פיצוצים? התנגשויות?‬
‫רק פיצוץ חברתי.‬ ‫-והתנגשויות בין מעמדות.‬
‫רציתי לדעת אם תצטרכו‬ ‫פעלולנים או משהו כזה.‬
‫רגע. דקה.‬
‫״המורה כמאל״, מה?‬ ‫-פהרי.‬
‫תקשיבו, אם תזלזלו בסרטי ריקודים,‬ ‫זה יעלה לכם ביוקר.‬
‫עכשיו תזדיינו מפה!‬
‫ארשן…‬
‫כשנזכה בפרס, נספר את הסיפור הזה.‬
‫אתם תזכו בפרס?‬ ‫-כן.‬
‫אתם תזכו בחרא!‬
‫אתן את התפקידים‬ ‫של ברקון ואויטון לאנשים אחרים.‬
‫עופו מפה!‬ ‫-הסרט שלך מנותק מהחברה!‬
‫באמת?‬ ‫-כן!‬
‫אתה תלמד את הלקח שלך! ברקון ואויטון.‬
‫לא בשביל ברקון ואויטון.‬
‫אנחנו נעשה את הסרט שלנו‬ ‫בשביל כל עלי, ולי, עיישה ופטמה!‬
‫מצדי בכיף. עכשיו תזדיינו לי מהמשרד!‬
‫הם זרקו אותי!‬ ‫-כשהסרט שלהם יצא הם ייראו מאיפה משתין הדג.‬
‫יפה.‬
‫פרויקט חדש. ״המורה פהרי״. יזכה בפרסים.‬
‫עם מי?‬
‫לא בשום סדר ספציפי:‬
‫את, אני,‬
‫טומטום, סיאל, אם היא תרצה,‬
‫טריק הקאן, והליל ארגון.‬
‫די לחרטט.‬
‫כדי לשכנע אותך, אני חייב. זה סרט על עבודה.‬
‫״אדונים נכבדים״. את רואה?‬ ‫זה סרט כפרי. תקראי את זה.‬
‫אקרא, אין בעיה. ספרו לי על הפרסים.‬
‫זה סרט שמדבר על סוגיות.‬
‫למה הבאת בגלמה?‬
‫בשביל הפסקול. זה יהיה חידוש.‬
‫ויש לנו מישהו שיודע לנגן בה.‬
‫כלומר… בלי לפתח יותר מדי ציפיות,‬
‫אבל תחשבי שזה אשיק וייסל או קרג׳ולן.‬
‫לא נראה לי שקרג׳ולן מנגן היום בפסקולים.‬
‫בטח דיברתם איתו. נו?‬
‫אני אגלם את המורה האידיאליסט.‬
‫ואני את המהפכן הצעיר של הכפר.‬
‫שמאוהב בי?‬ ‫-לא.‬
‫אז מי?‬
‫שלום.‬
‫גם היא תהיה בסרט?‬
‫אל תדאגי. גם אם היא תזכה בפרס,‬ ‫זה יהיה לשחקנית משנה.‬
‫את תהיי השחקנית הראשית הטובה ביותר.‬
‫אני אהיה כפרית, נכון?‬ ‫תגידו את האמת, כולנו נהיה כפריים?‬
‫לא, מה פתאום.‬ ‫-לא.‬
‫סיאל תשחק את העיתונאית.‬
‫מהעיר הגדולה? אז היא לא תקבל שום פרס.‬
‫כן. שקט…‬
‫מה, למה אני לא כפרית? למה אני עיתונאית?‬
‫שיהיה. מה נשתה? ויסקי?‬ ‫-לא. נשתה תה.‬
‫אין לה את זה. היא לא מתאימה לתפקיד.‬ ‫אבל אני יכולה להיות מעולה בתור כפרית.‬
‫״היי, באבא!״‬
‫אבל אל תגידי את זה כמו גבר.‬
‫אה. ״כן, אחי!״‬
‫יותר טוב.‬ ‫-נכון?‬
‫נתאמן על זה.‬ ‫-כן.‬
‫מה אתה עושה, אברהים?‬
‫יושב.‬
‫איזה ממזר… הוא עושה את זה בדיוק כמו שצריך.‬
‫גם הוא יזכה בפרס.‬
‫שחקן משנה.‬
‫אשנה את כל הטקסטים שלך מ״אבא״ ל״באבא״,‬
‫ואז נוכל להמשיך בהקראה.‬
‫תודה, יקירי.‬
‫יש לי הרבה?‬ ‫-עשר דקות.‬
‫התכוונתי ל״באבא״. יש לי הרבה?‬
‫לא.‬ ‫-גם היא תשחק כפרייה?‬
‫למה שעיתונאית תגיד ״באבא״? באמת אבל!‬
‫היא צריכה להכיר את התרבות,‬ ‫זה למה. זה הכול בסוגריים.‬
‫טוב, גבר.‬ ‫אני לא רוצה להתווכח על זה. טוב, ביי.‬
‫אלב וסיאל הצטרפו אליהם.‬ ‫הם לא רוצים לשחק בסרט ריקודים.‬
‫הסרט שלהם אמור להיות רגיש.‬ ‫פיירו, איפה טעינו?‬
‫הסרט שלנו לא רגיש לדעתך?‬ ‫-לא, הוא רגיש.‬
‫אבל גיששתי, וממה ששמעתי,‬ ‫הם ינסו לזכות בפרסים.‬
‫באיזה פרסים?‬ ‫-אולי תפוז הזהב.‬
‫״המורה פהרי״.‬ ‫הם בטח ינסו לעשות סרט סוחט דמעות.‬
‫איך פספסנו את זה?‬
‫ארשן, בבקשה ממך, אל תעשה את זה.‬
‫בוא נישאר עם שתי רגליים על הקרקע‬ ‫וניקח את עצמנו בידיים.‬
‫על איזה תפוז אתה מדבר?‬ ‫-מה, אנחנו לא קולנוענים?‬
‫הופעת בעשרים סרטים בתחתונים.‬
‫לפני חמישה חודשים בקושי‬ ‫התחלת ללבוש מכנסיים!‬
‫רצית אימה? עשינו. רצית חרבות? בסדר.‬
‫אמרתי לך להוסיף קצת סקס,‬ ‫אבל גם את זה לא רצית.‬
‫תרד מהעננים, למען השם!‬
‫ארשן, אם אתה רוצה להמשיך בזה,‬ ‫אנחנו צריכים לעשות שיחה רצינית,‬
‫כי נכון לעכשיו, הבר פועל רק למענך!‬
‫זו דעתכם? כנסו לי לתחת.‬
‫כן, בדיוק! זה יכול להיות סרט מצוין!‬
‫איזה סרט?‬ ‫-״כנסו לי לתחת״!‬
‫זה נשמע כמו סרט קומי וגם ארוטי.‬
‫צריך לחשוב מי ישחק בזה לצדך.‬
‫אולי אתה?‬
‫לא, אני זקן מדי.‬
‫אתה לא חושב שנזכה בפרס, מה?‬
‫אבל אתה לא עושה את זה!‬
‫אתה כל הזמן מחפש כבוד, משמעות, מעשים…‬
‫חוץ מזה, מה אכפת לך?‬
‫בלעדינו, לא היה אפילו ״מורד יבש״.‬
‫די כבר עם זה, בחיי.‬
‫לא יצא לנו לעבוד ביחד,‬ ‫אבל אני אוהב את הסגנון שלכם.‬
‫אני לא רק אגלם את בורה,‬ ‫אני אפיח חיים בדמות.‬
‫תודה.‬ ‫-כן.‬
‫מה אכפת לך אם הם יזכו בפרס,‬ ‫או יעשו סרט סוחט דמעות?‬
‫שיקפצו לנו! נתעסק בעניינים שלנו!‬
‫ארשן שלי,‬
‫לא נשאר לי הרבה זמן.‬ ‫בבקשה, אל תרגיז אותי.‬
‫למה אתה מדבר ככה?‬
‫אני מדמיינת אתכם צועדים על השטיח האדום‬ ‫באדנה, באנטליה, אפילו בקאן.‬
‫קאן?‬
‫מיסייה, פסטיבל?‬
‫הפסטיבל נגמר, אדוני.‬
‫נגמר?‬ ‫-כן.‬
‫טוב. נתחיל לעבוד על הסיפור החדש שלי.‬
‫קוראים לי ארשן קונרי.‬
‫אני לא עושה רק פורנו.‬ ‫אני אעשה את הסרט הסוציאליסטי הכי טוב.‬
‫לסרט שלי יהיה גוון כפרי.‬ ‫יקראו לו ״קואופרטיב כמאל״.‬
‫יהיה לו ניחוח של אדמה.‬ ‫לסרט שלי יהיה ניחוח של אנטוליה!‬
‫אנטוליה? בחיים שלך‬ ‫לא היית בשכונת קדיקוי אפילו!‬
‫אם אני זורק אותך בבוסטנג׳י,‬ ‫אתה תלך לאיבוד! מה אנטוליה?‬
‫נראה לך?‬ ‫-אני מאמינה בו. ריקודים זה עדיין טוב,‬
‫אבל אנטוליה… עוד יותר טוב, לדעתי.‬
‫תגידי לי, ריקודים או אנטוליה?‬
‫אנטוליה! אבל כמובן,‬ ‫צריך תסריט מעודן ולא גס מדי.‬
‫תסריט חדש.‬ ‫-ואמיתי מאוד.‬
‫אל תשימי לב אליהם.‬ ‫תחשבי מה תלבשי בטקס תפוז הזהב.‬
‫ארשן, תקשיב.‬
‫אם תזכה בתפוז הזהב,‬
‫אני אבוא לטקס בתחתונים! אוקיי?‬
‫אוקיי, יקירי. בתחתונים!‬
‫אדון ארשן, זה הכפר שלנו.‬
‫טוב מאוד. מצוין.‬
‫יופי של כפר.‬
‫מזכיר לי את המשורר קרג׳ולן.‬
‫אתה יודע שקרג׳ולן החשיב‬ ‫את הטבע ואת בני האדם כשווים?‬
‫כן.‬
‫לי זה מזכיר יותר את בלזק.‬
‫בלזק?‬ ‫-בלזק, כן.‬
‫יש לו פתגם: ״אתה מה שאתה אוכל״.‬
‫הכפר הזה מושלם.‬
‫סלחי לי,‬
‫אני ארשן קונרי.‬
‫אנחנו נעשה סרט על הכפר שלכם.‬
‫אנחנו רוצים לייצג את הכפר שלכם היטב.‬ ‫מה הכי נחוץ לכפר שלכם?‬
‫אמפתיה.‬
‫אמפתיה?‬
‫אמפתיה, אה?‬
‫גדול. תרשמי את זה.‬ ‫-טוב.‬
‫אמפתיה זה חשוב.‬
‫תביא.‬
‫חברים, תה?‬
‫כן!‬ ‫-כן!‬
‫חבר…‬ ‫-חברים…‬
‫תה לחברים.‬
‫כוס תה גם בשבילי.‬ ‫-כמה כוסות תה?‬
‫270.‬ ‫-די…‬
‫אלוהים, תן לי סבלנות, בבקשה!‬
‫תקשיב, תגיד להם שילכו בשבע.‬ ‫תגיד להם שהתזמורת בדרך.‬
‫טוב.‬ ‫-אני יוצא, אחרת אתחרפן.‬
‫בסדר.‬
‫אלטין, שאעיף לו סטירה אחרי השורה או לפניה?‬
‫מה הייתה השורה שלך?‬
‫״זה לא אני שמעיף לך סטירה, זה העם.״‬
‫תעיף לו סטירה כשאתה אומר ״העם״,‬ ‫ואני אפתח את זה משם.‬
‫בסדר.‬
‫זה לא אני שמעיף לך סטירה,‬
‫זה העם!‬
‫אברהים, חבר,‬ ‫אני רוצה לראות את פער המעמדות בסטירה הזאת.‬
‫עיסא, תמזוג לי וויסקי בלי תה.‬
‫כן, גם בשבילי.‬
‫את חושבת שנזכה בפרס?‬
‫לא יודעת. ננסה ונראה.‬
‫אם אזכה בפרס, אקדיש אותו לכל הנשים.‬
‫אכלול גם אותך.‬
‫אוקיי. זה ייתכן.‬
‫את מאוד משכנעת בתור כפרית, דרך אגב.‬
‫זה הולך מצוין, אה?‬
‫אתה חושב שהיינו קשים מדי עם ארשן?‬ ‫הוא לא יוצא לי מהראש.‬
‫כבר דיברנו על זה. ריקודים, או אנטוליה?‬
‫הוא החמוד שלי. אין יום שאני לא חושבת עליו.‬
‫חוץ מזה, ריקודים ואנטוליה‬ ‫יכולים ללכת יד ביד.‬
‫אלב, ארשן בחיים לא יכעס עלינו.‬
‫הוא יתגאה בנו, את תראי. בסדר?‬
‫קדימה, אימא אדמה. קדימה!‬
‫סיימתי.‬
‫וזה מצוין.‬
‫איזה יופי! סוף סוף!‬
‫שנשתה קוניאק?‬
‫כן.‬
‫אתה עייף?‬ ‫-קצת.‬
‫ארשן, אתה מדהים אותי.‬
‫יש לך המון מוטיבציה.‬ ‫אתה נותן את כל מאת האחוזים.‬
‫זה ממש חמוד.‬
‫תמיד יש לי משהו להגיד.‬ ‫תמיד יש לי עוד משהו בלב.‬
‫למה עשית כל כך הרבה סרטי סקס?‬ ‫אתה מתחרט על זה?‬
‫ב־1965 זכיתי במקום השני‬ ‫בתחרות ״מלכי הקולנוע הצעירים״.‬
‫באמת?‬ ‫-כן.‬
‫הסרט הראשון שלי,‬ ‫״את הכול בשבילי״, היה ב־1965.‬
‫הייתי מגניב אז.‬
‫איזה יופי.‬
‫אפילו היו לי כללים. בלי נשיקות, וזה.‬
‫ואז עשו עליי חרם.‬ ‫שבע או שמונה שנים, לא מצאתי עבודה.‬
‫אז מה עשית?‬ ‫-פמפמתי.‬
‫בנזין בתחנת דלק.‬
‫קצת תקלטתי, והייתי מפיק מוזיקלי.‬
‫אז אחרי כמעט עשר שנים, חזרת.‬
‫גם אז פמפמתי.‬ ‫הסרט הראשון שלי, ״המפמפם״.‬
‫אבל אף פעם לא הורדתי את התחתונים.‬
‫אלה לא היו סרטים גרועים. הם היו מצחיקים.‬
‫עשינו המון כסף. אבל ההצלחה לא שינתה אותי.‬
‫אז אתה מצפה לזכות בפרס?‬
‫תגיד את האמת.‬
‫לא ייתנו לי פרס.‬
‫לא נראה לי.‬
‫אבל…?‬
‫אני רק רוצה שיזכרו אותי.‬
‫כבר מאוחר. כדאי שאלך.‬
‫שנעשה סיבוב?‬
‫בטח.‬
‫לכמה נשים עשית את הבדיחה הזאת?‬
‫אני לא עושה בדיחות לנשים, מותק.‬
‫אני לא עושה בדיחות לנשים.‬
‫באמת?‬
‫את יודעת מה אני עושה לנשים?‬
‫ארייטיש, עזוב אותי!‬
‫עזוב אותי, ארייטיש!‬
‫עזוב אותי!‬ ‫-מה קורה פה?‬
‫מה קרה?‬ ‫-אנרכיסטים.‬
‫אחרי 400 כוסות תה,‬ ‫הוא רצה לסגור את החשבון,‬
‫ואז פרצה קטטה.‬
‫קראו לי ״קומפרדור״!‬ ‫-עשית דבר כזה?‬
‫אני בכלל לא יודע מה זה!‬
‫שברו לו את הבגלמה על הראש.‬
‫קח אותו לרוקח, שיחבוש אותו.‬
‫יא אללה…‬ ‫-בלגניסטים! עזוב אותי!‬
‫חברים…‬
‫זה לא בסדר.‬ ‫-חברים!‬
‫ארשן.‬ ‫-חברים!‬
‫אתם תקבלו את התה שלכם!‬
‫חברים! אחיי הפועלים!‬
‫תירגעו! מה הבעיה להתחלק?‬
‫אתה לא יודע מה זה להתחלק, אדון!‬
‫אם באת כדי להשתמש במילים יפות,‬ ‫תחסוך את זה מאיתנו!‬
‫לא ניכנע בפני הטרור של הבוס! נכון, חברים?‬
‫לא!‬ ‫-לא!‬
‫בנאדם… אלטין!‬
‫רצית לעשות סרט כקולקטיב.‬
‫לא רצית סרט ריקודים. לאן הגעת בסוף?‬
‫אלב!‬ ‫-אל תשאל אותי כלום, ארשן.‬
‫הוא מנסה לסובב אתכם! אל תקשיבו לו!‬
‫סכסכן!‬ ‫-מה?‬
‫סכסכן!‬ ‫-גבר…‬
‫שתיתם 400 כוסות תה‬ ‫ואכלתם 60 בייגלה! מה נסגר?‬
‫ארשן, אף אחד לא רוצה לשלם על התה.‬ ‫אני מאוד מאוכזב. סלח לי.‬
‫שב.‬
‫חברים! אנחנו בעד זכויות לפועלים?‬
‫כן!‬
‫מי הרביץ למועמר?‬
‫אני.‬ ‫-בוא הנה.‬
‫זה לא אני שמעיף לך סטירה, זה העם!‬
‫לא ייתכן! אנחנו הולכים!‬ ‫-חבר׳ה, בבקשה!‬
‫אל תלכו!‬
‫חברים!‬
‫חבר מדט, אתה לבדך אכלת 21 בייגלה!‬
‫מה נסגר?‬
‫אני לא יכול לעבוד כשחקן‬ ‫כשאתה מתלונן על כל בייגלה שאני אוכל!‬
‫עכשיו זה כבר 22, חבר! 22!‬
‫חבר ג׳נדש, תישאר אתה לפחות!‬
‫יופי.‬
‫הלכו.‬ ‫-בטח שהם הלכו!‬
‫אתם מנסים לעשות סרט סוציאליסטי‬ ‫בלי להכיר את העם.‬
‫בפרס כבר לא תזכו. לעזאזל אתם והשפמים שלכם.‬
‫חברה אלב…‬ ‫-קפוץ לי.‬
‫לקחת שחקנית של סרטים כחולים‬ ‫לתפקיד האימא הכפרית.‬
‫מי ירצה אותנו בסרט סוציאליסטי?‬
‫אני! אני רוצה אתכם, לעזאזל!‬
‫אתם החברים שלי, לא?‬
‫אני אעשה סרט ריקודים, אה? מצחיק.‬
‫מותק שלי… אתה יכול להיות החבר שלי.‬
‫אני אהיה!‬
‫זה הפרויקט החדש שלנו: ״קואופרטיב כמאל״.‬ ‫תסריט מעולה. לא כתבנו אותו בבית לפני רגע.‬
‫עשינו תחקיר בשטח.‬
‫אנחנו רוצים לספר‬ ‫סיפור על אנשים בעזרת אנשים.‬
‫פרידה בילתה את הלילה אצלך?‬ ‫-אלב, בבקשה.‬
‫ארשן, תסלח לנו?‬
‫איך לא אסלח לכם? תביאו חיבוק!‬
‫אלטין, אתה…‬
‫קראתי את ״המורה פהרי״.‬
‫פרידה ואני הכנסנו כמה שינויים.‬
‫אלב, תשתתפי בסרט הזה?‬
‫שוב בתור כפרייה?‬
‫לא.‬
‫יופי.‬ ‫-סיאל?‬
‫בטח.‬
‫מה אתה אומר, טומטום?‬ ‫-אני בפנים.‬
‫אלטין, היית מגלח את השפם בשביל הסרט הזה?‬
‫הלך השפם.‬
‫חבר׳ה…‬
‫בואי הנה, כפרייה שכמוך.‬
‫ארשן, הם הלכו?‬
‫קומפרדור, מה שלומך?‬
‫ארשן, גם אני אהיה בסרט החדש?‬
‫בטח. ארייטיש!‬
‫תביא תה. נשלם עליו מכיסנו.‬
‫ארשן! ״ריקוד האש״. הדמות של בורה מוכנה.‬
‫מדהים…‬
‫דמות עם ביצים.‬
‫תזיז אותן לאמצע, שלא תחטוף כאב ראש.‬
‫עזוב אותך מ״ריקוד האש״.‬ ‫אנחנו נוסעים לכפר.‬
‫מכאן לכפר, ומהכפר לקאן. מכאן לקאן!‬
‫אתה מוכן?‬
‫- קונרי פילם -‬
‫מוכתר הכפר!‬
‫- קואופרטיב כמאל -‬
‫בוא הנה.‬
‫תפסיק לצעוק! זה סרט על כפר! תתחפף!‬
‫ותכבו את המוזיקה!‬
‫שלום, רבותיי.‬
‫שלום.‬
‫תודה.‬
‫שלום עליכם, חברים.‬
‫ברוכים הבאים לכפר שלנו, אוולר.‬
‫אספר לכם סיפור על הכפר שלנו.‬
‫למען האמת, הסיפור מתחיל‬ ‫עם הגעתו של המורה כמאל לכפר שלנו.‬
‫לפני שהוא הגיע הנה, היינו כפר שקט ופשוט.‬
‫לא היה פה שום דבר חשוב ששווה סיפור.‬
‫תודה לאל, היה לנו חשמל,‬
‫הייתה טלוויזיה שחור־לבן,‬
‫האדמה הייתה עשירה והיבולים היו רבים,‬
‫והכול היה בסדר.‬
‫נכון, חבר׳ה?‬ ‫-נכון!‬
‫ראיתם?‬
‫אל תזלזלו בכפריים.‬
‫תנועה קולקטיבית היא אלמנט קומי טוב.‬
‫הבנתם?‬
‫ובכן, המורה כמאל‬
‫רצה לחולל מהפך,‬ ‫מאינדיבידואליזם לקולקטיביזם,‬
‫אבל הכול נהרס.‬
‫כן.‬
‫אז הנה לכם, סיפור פוקח עיניים.‬
‫בינתיים, אעשן סיגריה.‬
‫- קיזילג׳ה -‬
‫ברוך הבא, אדון המורה.‬
‫תודה.‬
‫אני לא ״אדון המורה״, אני ״המורה״.‬
‫אוי, לך תזדיין. השנייה הגעת הנה.‬
‫מורטזה, לאן אתה הולך? תחזור.‬
‫מה קרה? למה הוא עצבני?‬
‫עזוב, ככה זה בכפר. הם יתרגלו.‬
‫הילדים בחוץ.‬ ‫-כן, משחקים להם.‬
‫אין לימודים?‬ ‫-יש, אבל היום שבת.‬
‫שמע,‬
‫כל יום הוא יום לימודים.‬
‫אוי… הטיפוס הזה יהיה קוץ בתחת.‬
‫למה הם ככה, אדון פהים?‬ ‫-קוראים לי נוסרט.‬
‫נוסרט? אמרו לי שאדון פהים יבוא לקבל אותי.‬
‫לאן שלחו אותך?‬ ‫-אוולר.‬
‫אבל הגעת לקיזילג׳ה.‬
‫אתה לא יודע אפילו איפה לרדת.‬ ‫הכפר שלך נמצא שם.‬
‫יש לך הליכה ארוכה ברגל.‬
‫ככה הם.‬
‫אוולר זה שם, אחרי טשקלה.‬
‫תודה. חבל שלא כולם כמוך.‬
‫אני שוטה הכפר.‬
‫מסטן.‬
‫רוצה חבר לדרך?‬ ‫-בטח.‬
‫אני אזכה בפרס?‬ ‫-מה?‬
‫פרס, פרס. תראה מה אני עושה.‬
‫וכך החל מסעו של המורה כמאל.‬
‫הוא בא, התמקם בביתו הצנוע,‬
‫ושם הוא פגש את נזלי.‬
‫ספרים.‬ ‫-כן.‬
‫קראת את כולם?‬
‫כן.‬
‫מורה חכם.‬
‫חכי רגע.‬
‫מה?‬
‫אל תגידי ״מה״, מוטב לומר ״כן״.‬
‫מה שמך?‬
‫נזלי.‬
‫את הבת של פהים, נכון?‬ ‫-כן.‬
‫אל תתאהבי בי, ילדונת. בסדר?‬
‫״אל תתאהבי בי.״‬
‫שתוק, מטומטם!‬
‫תגידי לאביך שיאסוף את כולם בבית הקפה.‬
‫תגידי לו שהמורה כמאל‬ ‫רוצה לומר כמה מילים.‬
‫בסדר, אדוני.‬
‫את יכולה לקרוא לי ״כמאל״.‬
‫כמאל זה שמי.‬
‫מה אמרת?‬
‫אמרת לי לא להתאהב,‬
‫אבל אתה מפלרטט איתי, שובב!‬
‫נזלי משוגעת, אבל יפה!‬
‫היא באמת יפה.‬
‫המיטה שלך נוחה!‬
‫אתה חושב שנצליח, מסטן?‬
‫אתה חושב שהשתיל שלה‬ ‫יכה שורש באדמה הצחיחה הזו?‬
‫מה זאת אומרת?‬
‫אתה חושב שהילדים יבואו לבית הספר?‬
‫שהנשים יעבדו?‬
‫אתה יודע, שנוכל להתחלק שווה בשווה?‬
‫למשל, להקים קואופרטיב. אתה חושב שנצליח?‬
‫מאיפה לי לדעת?‬
‫אני בטוח שאתה יודע.‬
‫אתה אולי משוגע, ובכל זאת,‬ ‫ייתכן שאתה יותר חכם מכולנו.‬
‫הפעם הגזמת.‬
‫בוא נעשה היאבקות!‬
‫אני בא!‬
‫4434 לקודקוד.‬
‫המורה החשוד הגיע לכפר. עליתי עליו, המניאק.‬
‫הוא כבר התחיל לפזר תעמולה קומוניסטית.‬ ‫הוא אמר ״קואופרטיב״. עבור.‬
‫ברוך הבא, אדון מורה.‬ ‫-תודה.‬
‫ברוך הבא, המורה.‬ ‫-תודה.‬
‫שמי כמאל. המורה כמאל.‬
‫איך יודעים שאתה מורה?‬
‫הרגע אמרתי. המורה כמאל.‬
‫אני כאן כדי להדריך אתכם,‬
‫לשמש לכם כמגדלור,‬
‫כאבן דרך, כדי לעזור לכם לייצר ביחד…‬
‫המורה, כמה זה 7 כפול 8?‬ ‫-56.‬
‫9 כפול 9?‬ ‫-81.‬
‫כמה עונות יש בשנה?‬ ‫-ארבע.‬
‫הוא יודע.‬ ‫-הוא יודע.‬
‫יש לי שאלה.‬
‫בבקשה, מסטן.‬
‫אני אזכה בפרס?‬
‫מה?‬ ‫-פרס.‬
‫פרס? קודם אני צריך להתקרב למקומיים.‬
‫טוב, המורה. 56 כפול 11.‬
‫56 כפול 11?‬ ‫-כן.‬
‫56 כפול 11 זה…‬
‫245 כפול 376!‬
‫אני…‬ ‫-שלום עליכם.‬
‫שלום.‬ ‫-ראש הכפר…‬
‫ברוך הבא, פרמוז.‬ ‫-תודה.‬
‫תחוסו על המורה.‬ ‫אל תציקו לו על היום הראשון.‬
‫ברוך הבא, המורה.‬ ‫-המורה כמאל.‬
‫אני פהים. סלח לי על האיחור הקל.‬
‫תנשק למורה את היד!‬ ‫-לכבוד הוא לי.‬
‫ברוך הבא, אדון פהים. למה לא באת עם כולם?‬
‫המורה, הפגנתי כבוד כלפיך.‬
‫אמרתי לבן שלי לנשק לך את היד.‬ ‫אל תתחצף אליי על היום הראשון.‬
‫חוץ מזה, ראש הכפר יודע‬ ‫על השעות והדקות, נכון?‬
‫כן.‬
‫תם עידן ראשי הכפרים, פהים.‬ ‫הוא מאחורינו.‬
‫שמעת, אבא?‬ ‫-כן.‬
‫בוא נשלב לרוורס וניסע אחורה. אולי הוא שם.‬
‫הוא אומר שתם עידן ראשי הכפרים.‬ ‫שהוא מאחורינו.‬
‫תביאו למורה בושם,‬
‫כדי שכשהוא יתעורר מהחלום שלו,‬ ‫הוא יוכל להתיז קלות על הלחיים.‬
‫מה לגבי הנשים? נשות הכפר שלנו?‬ ‫למה הן עומדות הרחק?‬
‫למה הן לא בשורה הראשונה?‬ ‫-״נשות הכפר שלנו״? שמור על הפה שלך!‬
‫״שלכם״, אמרתי. נשות הכפר שלכם.‬ ‫-אל תתחכם.‬
‫התכוונתי לומר שנשים ראויות תמיד לכבוד.‬
‫מגיע להן לשבת בשורה הראשונה.‬
‫נזלי, אני צודק?‬
‫מאיפה אני יודעת, דביל?‬
‫באיזו כיתה אתה?‬
‫לא תצליח לקנות אותנו בשוחד. תזכור את זה.‬
‫מה? רק שאלתי את הילד באיזו כיתה הוא.‬
‫היי, תקשיב… תלמד את לוח הכפל.‬
‫ארבע עונות, 365 ימים בשנה,‬
‫את הסמכויות של המוכתר, וזהו.‬
‫שמתי עליך עין למקרה שתנסה ללמד פה אנרכיזם.‬
‫תיזהר לך.‬
‫די לחכימא ברמיזא. הבנת?‬
‫לא הבנתי.‬ ‫-אני רוצה לסיים כיתה ה׳.‬
‫כיתה ה׳?‬ ‫-כן.‬
‫למה חיכית עד עכשיו?‬
‫כל המורים הסתבכו עם אבא שלי.‬
‫היית צריך להבין את זה לבד, תולעת ספרים!‬
‫בן זונה.‬ ‫-מה?‬
‫כלום.‬
‫תקשיב, מורה,‬
‫אל תתגרה בי.‬
‫תעשה מה שאתה רוצה, ואז נראה.‬
‫תוך כמה ימים בטח תראה את פרצופך האמיתי.‬
‫שמע, אדון פהים,‬
‫באת לקראתי, אז אבוא לקראתך.‬
‫החל ממחר, אני רוצה שתשלח לבית הספר‬ ‫את כל מי שלא יודע קרוא וכתוב.‬
‫מה פתאום!‬
‫ומה לגבי נולי אריגה לנשים?‬ ‫-אל תעלה לי על העצבים.‬
‫השקיה לשדות?‬ ‫-מה? קומוניסט!‬
‫מה הקשר? אולי ספרייה לכפר?‬
‫מה זה פה, סרט? תבקש משהו אפשרי!‬
‫טלוויזיה?‬
‫טלוויזיה! את זה אפשר!‬
‫לפחות זה ישפר את מצב הרוח.‬ ‫טלוויזיה צבעונית?‬
‫כן, תגיד ״צבעונית״.‬
‫תגיד ״צבעונית״. יש לנו שחור־לבן.‬
‫יש רק שחור־לבן? בסדר, צבעונית.‬
‫המורה!‬
‫המורה, כשאתה אומר ״צבעונית״,‬
‫לא כמו קשת בענן, נכון?‬ ‫-סתם טלוויזיה צבעונית.‬
‫אבל כשהטלוויזיה הצבעונית תגיע,‬
‫גם בדיה אקרטורק תוכל לראות אותנו?‬
‫לא הבנתי כלום.‬
‫טוב, שיהיה טלוויזיה צבעונית.‬
‫יש!‬
‫יופי!‬ ‫-בלי להרגיז אף אחד.‬
‫בוא, המורה.‬
‫תביאו למורה כוס קפה.‬
‫המפקד, הוא אמר ״טלוויזיה צבעונית״.‬
‫יש מחסור בטלוויזיות צבעוניות.‬ ‫הוא בטח מבריח.‬
‫כן, אני עליו. עבור.‬
‫כמאל התחיל להתקרב למקומיים.‬
‫הוא היה כמו ילד עם הילדים,‬
‫קצר יבולים עם האיכרים,‬
‫וחלק איתם את השמחות שלהם.‬
‫התוצרת של הכפר עלתה. היו לנו נולי אריגה,‬
‫וקמפיין ללימוד קרוא וכתוב.‬
‫כך חלפו חודשים רבים.‬
‫אבל מה לגבי ענייני הלב?‬
‫בין כל השאר, האם אפשר למצוא זמן גם לזה?‬
‫אתה והספרים שלך.‬
‫אולי תבין אותי יותר טוב‬ ‫אם לא תקרא כל כך הרבה?‬
‫אז מה אם אני קורא?‬
‫ערימת ספרים, או אני? תחשוב על זה.‬
‫הספרים שלך, נכון?‬
‫לקריאה, כן.‬
‫אבל לחיים, אני בוחר בך.‬
‫קרא אותי.‬
‫קרא אותי!‬
‫פתח אותי, השאר בי סימנייה,‬
‫ותמשיך לקרוא מחר מאותו המקום.‬
‫את ממש שונה, את יודעת?‬
‫שקרן.‬
‫אני סתם בחורה רגילה.‬
‫הגענו לבית.‬
‫יש בך משהו.‬
‫המורה.‬
‫הייתי משכיבה אותך כאן ועכשיו…‬
‫אבל אנחנו בכפר.‬
‫אני לוהטת.‬
‫בחיי, אני בוערת.‬
‫כשאתה אומר דברים חכמים לאבא שלי,‬ ‫נהיה לי חם.‬
‫כמאל…‬
‫רוצה לראות לי את הציצים?‬
‫מה את מדברת, נזלי? גופנו הוא מקדשנו.‬
‫את כמו ניצן של ורד.‬
‫לא אחלל אותך.‬
‫מעניין לי ת׳תחת.‬
‫תמשש…‬
‫תמשש לי לי קצת מתחת לתחתונים.‬
‫תחדיר לי איזו אצבע, משהו.‬
‫ככה.‬ ‫-מה קורה לך? אימא שלך פה.‬
‫בא לי לטרוף אותך.‬
‫הייתי תולשת לך את השפם הבלונדיני הזה.‬
‫רוצה שאשכב לך על החזה?‬
‫לא.‬
‫מתחת לעץ הזה, היינו מתעלסים.‬
‫אימא שלך פה.‬
‫נזלי!‬
‫על מה את מדברת איתו?‬
‫כמאל רוצה לפתוח מפעל לרסק עגבניות.‬
‫מה אני מבינה בזה?‬
‫על מה היא מדברת?‬
‫רסק עגבניות?‬
‫תיכנסי לבית!‬
‫יום טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫הוא מתחיל במרץ עם הבת של ראש הכפר. עבור.‬
‫מסטן. מה שלומך?‬
‫ענייני הלב?‬ ‫-כן.‬
‫שא אותה לאישה.‬
‫כן, מסטן.‬
‫מה יש לבנות העיר הגדולה שאין לה?‬
‫היא אפילו עדיפה עליהן.‬
‫כפות ידיה רכות כמו כותנה.‬
‫עיניים כמו של איילה.‬
‫היא כמו האדמה, אימא חומלת ויולדת.‬
‫היא מסריחה.‬
‫מה?‬
‫היא מסריחה כמו אדמה.‬
‫יש לה ריח כמו של אדמה.‬ ‫יש לה ריח כמו של חיטה.‬
‫יש לה ריח כמו למולדת שלי, נזלי. אקח אותה.‬
‫אני אזכה בפרס?‬
‫פרס?‬
‫יא אללה…‬
‫בוא.‬
‫אתה משוגע.‬
‫אתה משוגע, המורה כמאל?‬ ‫-כן, אדוני.‬
‫אנחנו רוצים להתחתן.‬
‫אל תגיד לי אחר כך שאתם באתם מעולמות שונים.‬
‫יש לה אחיות בוגרות שגרות בעיר.‬
‫הן הבכורות. צריך לשאול מה דעתן. נכון?‬
‫בהחלט. אתה צודק.‬
‫לכל אישה צריך להיות שם,‬
‫ומשהו להגיד.‬
‫תתקשר אליהן ואבקש את ברכתן.‬
‫טוב שאנחנו מסכימים.‬
‫אפשר לקרוא לך ״אבא״?‬
‫לא צריך להקדים את המאוחר.‬
‫אתה בשירות לאומי.‬
‫לא צריך לקבל החלטות פזיזות בזמן צנע.‬
‫אני רוצה את נזלי לצדי, בבריאות ובחולי.‬
‫אני רוצה לבקש את ברכתן של אחיותיה.‬
‫אני רוצה לשאת את נזלי לאישה.‬
‫לשאת אותי?‬
‫אבא, אני לא רוצה את אחיותיי הגדולות כאן.‬
‫חכי. נראה בקשר לזה.‬
‫כמאל, הן לא צריכות לבוא הנה.‬
‫כדאי שיבואו הנה, נזלי.‬ ‫שגם הן ידעו כמה אני אוהב אותך.‬
‫לא ידעתי מה לעשות עם ההצעה הפתאומית.‬
‫שלחתי הודעה לבנות שלי באיסטנבול,‬ ‫שיבואו הנה מיד.‬
‫תראו, אני לא מספיק משכיל‬ ‫בשביל לדבר עם המורה.‬
‫לפחות הן שולטות בחומר.‬
‫חשבתי שישבו וידברו ביניהם.‬
‫כבר אמרתי את זה המון פעמים:‬ ‫נזלי היא לא הבחורה לזה.‬
‫אינספור עובדי ציבור כבר התאהבו בה.‬
‫אבל מי מקשיב לי?‬
‫כשאדון פהים מדבר, וכשחמור מפליץ,‬ ‫זה אותו הדבר בשבילם.‬
‫טורקן, ברוכה השבה.‬
‫תודה רבה. שלום.‬
‫הוליה, ברוכה השבה.‬
‫תודה רבה. שלום.‬
‫פיליז, אני פהימן. מה שלומך?‬
‫טוב, תודה.‬
‫מזל טוב.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-יום נעים.‬
‫הן הגיעו?‬ ‫-כן, האחיות שלי פה.‬
‫אלה הן?‬ ‫-כן.‬
‫כמה ילדים אתם?‬
‫חמישה. ארבע בנות ובן אחד.‬
‫באימא שלי… לכו תזדיינו.‬ ‫זין עליכם ועל הגנטיקה שלכם.‬
‫איזה מין משפחה אתם?‬
‫מה אתה רוצה? אתה זה שהתפשר על פחות.‬
‫אלה האחיות שלך?‬ ‫-כן.‬
‫איך עשית לי את זה?!‬
‫תכיר בינינו דחוף,‬
‫או שאתן לך ציון נכשל.‬ ‫-בסדר, המורה. תירגע.‬
‫בוא איתי. בוא.‬
‫מה שלומך, פרמוז?‬
‫טוב, תודה. הכול טוב. ואת?‬
‫בסדר, תודה לאל.‬ ‫-היי…‬
‫אהוב שלי, פריט! בוא הנה.‬ ‫-פריט…‬
‫בוא הנה. התגעגענו אליך.‬
‫אחותי!‬ ‫-חמוד שלי!‬
‫פריט, סיימת כבר כיתה ה׳?‬
‫עוד מעט. תראו, זה המורה כמאל.‬
‫המורה, ברוך הבא.‬ ‫-ברוך הבא.‬
‫שלום.‬
‫אני המורה כמאל.‬
‫אני פיליז קדונולו, עורכת דין.‬
‫אני טורקן קדונולו, מהנדסת בכירה.‬
‫אני הבת האמצעית, הוליה קדונולו.‬ ‫אני ראשת עיר.‬
‫ראשת עיר?‬
‫זה בצחוק, נכון?‬
‫תגידו לי שכל זה בצחוק.‬
‫לעזאזל כולכן!‬
‫אתן כאן, ואף אחד לא סיפר לי?‬
‫עבדתי בשדות! אחותי…‬
‫איזה ריח טוב יש לכם!‬
‫תראו, זה כמאל, הארוס שלי.‬
‫המורה כמאל!‬
‫תראה מה זה! חמשת האחים ביחד.‬
‫הללויה!‬
‫גיסנו.‬
‫כמאל, אביר בלונדיני שלי! אתה בסדר?‬
‫תראו אותו!‬
‫איזה יופי לך.‬ ‫-הוא נחמד.‬
‫אני מאחלת לכם אושר.‬
‫מאותו יום ואילך, המורה כמאל היה שבר כלי.‬
‫הוא הפסיק לדבר על גידולים,‬
‫ועל הקואופרטיב.‬
‫הכול הזדעזע עד היסוד.‬
‫מה קורה, כמאל?‬
‫מפעל הרסק עולה כפורח,‬ ‫עושה חיל, ולך לא אכפת.‬
‫למה את לא כמו האחיות שלך?‬
‫הפלת אותי בפח.‬
‫בואי הנה.‬
‫הלכתי לעירייה כדי להנפיק ניירת לנישואים,‬ ‫ואמרו לי שהשתמטת מגיוס!‬
‫הם עשו טעות ברישום! נראה לך‬ ‫שאני בודקת בתעודת הזהות שלי כל יום?‬
‫ברור שאני אישה!‬
‫לא ברור בכלל! בטח לא לעומת האחיות שלך!‬
‫זה לא קצת שטחי מצדך לשפוט אותי‬ ‫לפי המראה החיצוני שלי, המורה כמאל?‬
‫אל תתנשאי מעליי.‬
‫אם הורייך מסוגלים לגדל בחורות כאלה,‬ ‫מה השתבש אצלך?‬
‫מה פתאום התהפכת עליי?‬
‫למה? מה עשיתי לך?‬
‫אני לא אוהב אותך יותר!‬ ‫-כן…‬
‫אל תדבר אליי ככה בבית של אימא שלי!‬ ‫אני אחנוק אותך!‬
‫לא אוהב אותך!‬ ‫-תסתום!‬
‫מה הבעיה שלך?‬ ‫-לא חסר לי כלום, תודה לאל.‬
‫מה יש לך, אפס בלונדיני?‬
‫אימא!‬
‫כן, יקירתי?‬
‫אמרתי לך לא להזמין את האחיות הגדולות שלי!‬
‫רימית אותי!‬
‫אף אחד לא רימה אותך!‬
‫אתה קורבן של הדעות הקדומות שלך.‬
‫הסתמכת על הקלישאות שלך‬ ‫ולא שמת לב לשום דבר אחר.‬
‫זאת נזלי.‬
‫וזה אני.‬
‫ואלה האחיות שלה.‬
‫תצטרך להשלים עם זה.‬
‫באת הנה עם דימוי מטופש של האנשים בכפר,‬
‫והתנשאת מעלינו.‬
‫נסחפת עם זה כל כך, שבסוף נפלת.‬
‫מה אמרתי לך?‬
‫אמרתי לך, ״די לחכימא ברמיזא״.‬
‫תריץ אחורה ותבדוק. אני עקבי.‬
‫נזלי לא מתאימה לך. ניסיתי להזהיר אותך.‬
‫אבל שמעת שכולם קוראים לך ״המורה״‬ ‫וזה עלה לך לראש.‬
‫נהיית לא אמין.‬
‫עכשיו קח אותה.‬
‫תתרבו. פרו ורבו. קדימה!‬
‫קדימה!‬
‫החיים בעיר עלולים להוביל‬ ‫להיווצרות דעות קדומות.‬
‫עזבנו את הכפר כדי להגשים את עצמנו.‬
‫פריט לא יכול לעזוב עכשיו.‬ ‫-לא.‬
‫הוא לא יעזוב.‬
‫כי הוא פריט.‬
‫ואני הוליה.‬
‫אתן מתכוונות בקטע של אינדיבידואליזם?‬
‫כמאל, מה העקרונות שלך?‬
‫למה שלא תחזור אליהם?‬
‫נראה לכם שנשארו לי עקרונות?‬ ‫נראה לכם שהיא משתווה לי?‬
‫הוא ממש כמו אוז אטאי, נכון?‬ ‫-מזכיר אותו בבדידות.‬
‫מה פתאום, הוא סתם חרטטן.‬ ‫-חרטטתי, ואני אמשיך לחרטט!‬
‫אבל עכשיו יש לי עיקרון:‬
‫לא לייצר שום דבר, וגם לא להתרבות!‬
‫לכן החלטתי שלא להתחתן עם נזלי.‬
‫אוי…‬ ‫-אוי…‬
‫לעזאזל איתך.‬
‫לך לעזאזל! יא זבל!‬
‫אוי ואבוי…‬ ‫-נזלי, בבקשה!‬
‫נזלי, היי!‬
‫תשמרי על הפה שלך, פוסטמה!‬
‫לא שמעתם איך הוא דיבר אליי?‬
‫יא כלב!‬
‫קח את הטבעת שלך‬ ‫ודחוף אותה לכושלאמאש׳ך!‬
‫נזלי!‬ ‫-די!‬
‫מה את רוצה, הוליה?‬
‫ככה היא מגיבה.‬
‫לא היית צריך להרגיז אותה.‬
‫סתום! אתה בן 40 ועדיין בכיתה ה׳!‬
‫אני בן 14. נשארתי כיתה רק פעמיים.‬
‫יופי! תוסיף עוד שנה!‬
‫אגב, אני נותן לאחיכן ציון נכשל.‬
‫ראיתן?‬ ‫-זה לא לכבודך.‬
‫גם אני יודע דבר או שניים.‬
‫אנחנו פינקנו אותו, המניאק!‬
‫היי! תפסיקו!‬
‫מספיק!‬
‫נראה אותך!‬ ‫-אבא, עזוב אותי!‬
‫שלום לכם.‬
‫סלחו לי.‬
‫קצת נסחפתי.‬
‫יעני… נעשו טעויות.‬
‫רציתי שהכפר הזה ישגשג.‬
‫אבל למדתי לקח.‬
‫אתם יכולים לשגשג גם בלי אהבלים כמוני.‬
‫אם זה נועד לקרות, ככה זה. מה לעשות.‬
‫ומפעל רסק העגבניות הוא המתנה שלי אליכם.‬
‫מה למדתי? לא לדחוף את האף לכל דבר.‬
‫תודה רבה לכם. מסטן…‬
‫אתה היחיד שמבין אותי.‬
‫אתה אולי משוגע, אבל אתה בנאדם אמיתי.‬
‫תן חיבוק לאחיך.‬
‫גבר…‬
‫אני שוטר.‬
‫שוטר?‬
‫גם לזה לא ציפיתי.‬
‫פספסת המון דברים.‬
‫אתה כנראה תקוע בתפישת עולם מקובעת. סלח לי.‬
‫המפקד, אני מסיים את המעקב אחרי המורה כמאל.‬
‫שוטר, אה?‬
‫המפקד, הוא אידיוט.‬
‫לא, סתם אידיוט. לא מסוכן בכלל.‬
‫מצטער, זה הג׳וב שלי.‬
‫אין דבר. מגיע לך פרס על ההישארות בדמות.‬
‫תודה.‬
‫איך קוראים לך?‬
‫מסטן, אתה כבר יודע.‬
‫גם לזה לא ציפיתי.‬
‫חשבתי שזה שם בדוי.‬
‫אין דבר.‬
‫היו שלום.‬
‫המורה כמאל!‬
‫תזכור את זה תמיד:‬
‫לא מפחידים יונה ביין.‬
‫לא כל רועה שולט בכבשים שלו.‬
‫לפעמים הכבשה חכמה יותר מהרועה.‬
‫עכשיו, תסתלק!‬
‫- סוף -‬
‫תרגום כתוביות: יניב אידלשטיין‬