NETFLIXOVA SERIJA
G. Erşan, snimili ste horor, a svi su se smijali.
Horor… Jesu li se smijali?
Znate li zašto? Jer je smijeh najbolji lijek za strah.
-Jeste li osvojili nagradu? -Znate…
Kad film završi,
čuje se taj pljesak publike.
To nam je najveća nagrada.
-Da, pljesak. -Pljas, pljas, pljas!
-Dobro. -To je naša nagrada.
-Pljesak. -Pljesak.
Ples s vatrom!
I, okret!
Evo ga. Društvo te pritišće.
Društvo te blokira. Blok, blok, blokira.
Cvjetaš kao cvijet. I…
-Feride, bravo. -Sjajno ti ide, Feride.
Zbilja gaziš preko leševa.
Čovjek se mora zapitati što to sve kipi u tebi. Čudno.
Ne. Bitan je način razmišljanja. Moraš dati sve od sebe.
-Zar ne, treneru? -Da.
Cure, hoćemo li još jednom procvjetati u tu djevojku?
-Vrati se. Društvo. -Dobro. Da.
Slušaj što društvo kaže. Ignoriraj. Ne! A ti si pojedinac.
Pojedinac. To je to.
Pozdrav svima.
-Dobro došla. -Alev, dobro došla.
-Presvuci se pa ćemo na posao. -Oh.
Kad si rekao „ples”, ja sam se malo dotjerala.
Alev, dušo, ti ideš na Noć kane?
Ma jebi se.
Alev, Ples s vatrom nije samo plesni film.
U njemu je mnogo poruka.
Donosim priču o malim ljudima.
Sjeti se Sede, te djevojke.
Erşane, imamo i ovo. Gle.
-Hej. -I unutra.
Ta mlada djevojka okreće se sebi samoj.
Okreće se.
Kao pojedinac. I procvjeta!
I opet pritisak.
Pritisak. Uopće je nije briga.
Vidite? I oslobodila se pritiska.
Treneru, imali smo i…
Dio s osluškivanjem?
-Ne, treneru! Generacijski sukob! -Izvedi to!
Upij to.
Uzvrati! Ti si pojedinac!
-Jeste vi na drogama? -Ne.
Bože! Djevojčini prvi koraci u ženski svijet? To je suludo.
Ja sam na umu imala ovo.
Ili nešto slično.
Alev, bacimo pogled i na drugu stranu.
Donijela sam domaću hranu. Onda je nećemo poslužiti.
-Molim te. -Nastavimo.
Idemo sad na porobljeno društvo. Mi smo robovi. Gledamo dolje.
Stiže. Evo ga. Mi smo pojedinci!
-Pojedinac! Da, pojedinci smo. -A vrisak?
Vrisak! Molitva.
Tu bacam tkaninu. Gdje su Altın i Tumtum?
Ne znam.
Opet sam pojedinac.
Odlazim. Tako.
-Hoćeš pljugu? -Ne.
-Uzmi jednu. -Prestani nuditi.
U redu.
Buraz, kog vraga radimo?
Čemu taj horor i plesni film?
Ne budi smiješan, čovječe.
Buraz, ne mogu plesati dok narod gladuje.
-Oprosti, brate. -Da?
-Jesi gladan? -Da.
-Skapavam. -Vidiš?
Erşana nije briga.
Baš sam to htio reći. Dobio sam ponudu Kenan filma.
Ja, Halil Ergün, Tarık Akan.
Ti to ozbiljno?
-Tim redoslijedom? -Ne?
Mislim, Tarık, Halil i ja.
-Ipak je dobro. -Da.
Tema su društveni problemi. Sindikati, radnička prava i slično.
Malo unutarnjeg putovanja.
-Hoće li snimati u Istanbulu? -Da.
Ako govori o unutarnjem putovanju, ima smisla biti ovdje.
Da.
Da moram birati između Plesa s vatrom i ovog filma,
odabrao bih ovaj, ali dao sam riječ.
-Tumtume? -Da?
-Bit ću iskren. -Samo ti daj.
Imam baš poseban scenarij za film Učitelj Fahri.
O društvenim problemima.
Ako pristaneš glumiti, snimimo ga.
Koliko ću dobiti?
Nije riječ o novcu, nego o problemima.
-Dakle, problem je novac koji ću dobiti. -Ne.
-Idemo na pivo. -Dok narod gladuje?
-Razgovarat ćemo o tome, druže. -Ne zovi me „druže” u javnosti.
Čega se bojiš, ha? Čega se bojiš?
Trebam 38 metara tkanine, Mami. Dignut ćemo je i zavući se ispod.
Imam i iznenađenje za tebe.
Pred kraj, Ateş će biti gol i plesati.
-Gol golcat? -Oslobođen.
Kako to misliš?
Misli gol golcat.
Dosad smo ga viđali samo u gaćama.
Ovo će biti prvi put da ga vidimo bez njih.
Muammere, u ovom filmu,
dok Seda otkriva tko je, ujedno propitkuje društvo.
Kroz ples.
-Ja ću biti odjeven, zar ne? -Da.
Naprijed!
-Bok. -Gdje ste dosad?
Pa, Ples s vatrom.
-Što je? -Ne odgovara nam.
Razmislili smo. Htjeli bismo društveni i…
Raširili bismo krila i letjeli.
-Kakva krila? -Altın ima sjajan scenarij.
Uz pomoć naših prijatelja
želimo snimiti Učitelja Fahrija.
Na vlastitim krilima?
Pozajmili bismo od vas 14 500 lira, ako nije problem.
14 500 lira? 7250 po krilu.
-Što? -Što „što”?
Pyro, prestani. Svidio si mu se. Dat će ti ulogu.
Hej, to je Molitva bogovima?
Da, gospodine.
Sjajno. Samo vatreno.
-Glumit ćeš Buğru. -Hvala.
Što će vam tih 14 500?
-Za snimanje filma. -Pa ćete nas oderati da ga snimite?
Muammere.
Taj plesni film… Odgovara li tebi to? Reci mi.
Kako bi mi odgovaralo? Tip traži 38 metara svile!
-Koliko stoji vaš film? -Nijedan drug nije plaćen. To je zadruga.
Ako potrošimo pedeset, onda 14 550. Lokacija je selo.
-Selo. Povoljno. -Film govori o razračunavanju.
-Sa sustavom. -Zašto?
Eksplozije, sukobi?
-Samo društvena eksplozija. -I sukobi među slojevima, naravno.
Pitam za slučaj da trebate kaskadera i slično.
Samo malo.
-Učitelj Kemal? -Zove se Fahri.
Znate što? Platit ćete vi za omalovažavanje plesa.
A sad odjebite!
Erşane.
Ispričat ćemo ovo na dodjeli nagrade.
-Dobit ćete nagradu? -Hoćemo.
Ma govno ćete dobiti! Uloge Berkuna i Oytuna dat ću drugima.
-Odjebite! -Tvoj film nema veze s društvom!
-Ma je li? -Da!
Naučit ćeš lekciju. Berkun i Oytun…
Kakvi Berkuni i Oytuni?!
Mi ćemo snimati za imena: Ali, Veli, Ayşe i Fatma! Za siromahe!
Samo dajte! Van iz mog ureda!
-Napustili su me. -Ma vidjet će svoje na premijeri.
Dobro.
Novi projekt. Učitelj Fahri. Pobrat će nagrade.
Tko glumi?
Bez određenog redoslijeda,
ti, ja,
Tumtum, Seyyal, ako želi,
i Tarık Akan i Halil Ergün.
Daj ne seri.
Moram, ako vas želim uvjeriti. To je film o radnicima.
„Age i dobra gospoda.” Zbiva se na selu. Evo scenarija.
Pročitat ću ga, to nije problem. Reci mi nešto o toj nagradi.
Film skreće pozornost na probleme.
Čemu ta baglama?
Za soundtrack. To je inovacija.
Imamo nekoga tko će je svirati.
Mislim, ne želim to prenapuhati,
ali gledaj ga kao Aşıka Veysela ili Karacaoğlana.
Ne znam baš da Karacaoğlan snima soundtracke.
-Sigurno ste razgovarali s njim. -Ja sam idealistički učitelj.
-A ja seoski revolucionar. -Zaljubljen u mene?
-Ne. -Tko je onda?
Zdravo.
-I Seyyal glumi? -Dobro došla.
Bez brige. Ako osvoji nagradu, bit će to za sporednu glumicu.
Ti ćeš je dobiti za glavnu ulogu.
Bit ću seljanka, zar ne? Recite mi istinu. Svi smo seljani?
-Ne, nismo. -Uopće ne.
Seyyal će glumiti novinarku.
Ona je gradska cura. Onda ništa od nagrade.
Da, tiho.
Što? Nisam li i ja bila seljanka? Zašto novinarka?
-Nebitno. Što pijemo? Viski? -Ne. Pit ćemo čaj.
Ne može ona to odglumiti. Ali ja bih bila sjajna seljanka, zar ne?
„Oj, tata!”
Ali nemoj to kao muškarac.
„Da, bratec!”
-Bolje. -Zar ne?
-Vježbat ćemo. -Hoćemo.
Što to izvodiš, İbrahime?
Čučim.
Vidi gada! Čini to baš kako treba.
I on će osvojiti nagradu.
Sporedni glumac.
Promijenit ću tvoj „oče” u „tatek”,
a onda možemo početi s čitanjem.
Hvala ti, dragi moj.
-Ima puno? -Deset minuta.
Za „tateke” pitam. Ima ih puno?
-Ne. -I ona glumi seljanku?
Zašto bi novinarka kazala „tatek”? Recite istinu!
Trebala bi poznavati kulturu. Zato. To joj stoji samo u zagradama.
U redu, čovječe. Neću se prepirati oko ovoga. Bok!
Imaju Alev i Seyyal. Više ne žele biti u plesnom filmu.
Njihov je film, navodno, osviješten. Pyro, gdje smo pogriješili?
-Naš film nije osviješten? -Nije to. Osviješten je.
No raspitivao sam se i čini se da ciljaju na nagrade.
-Na koju nagradu? -Naranču?
Učitelj Fahri. Očito snimaju srcedrapajući film.
I to nam je promaknulo?
Erşane. Preklinjem te, nemoj to činiti.
Ne zanosi se. Saberimo se!
-Kakva naranča? -Zašto? Nismo li i mi filmaši?
U 20 filmova glumio si u gaćama.
Nema ni pet mjeseci otkako nosiš hlače!
Htio si horor, htio si mačeve. Dobro.
Kažem ti da dodaš malo seksa. Ali ni to ne želiš.
Zaboga, spusti se na zemlju!
Ako kaniš nastaviti s ovime, moramo ozbiljno razgovarati
jer trenutačno bar radi samo za tebe!
To mislite? Šupci!
Da, to je to. To bi bio sjajan film!
-Koji film? -Šupci!
Dobivam i komične i erotske vibre za taj film.
Moramo naći nekoga da glumi uz tebe.
Možda ti?
Ne. Prestar sam za to.
-Misliš da ne možemo osvojiti nagradu? -Ali ti to nećeš snimiti!
Uvijek želiš neki dodatni smisao.
Ma zašto me uopće briga?!
Da nije bilo nas, ne bi bilo ni Suhog Murada.
Pusti to, za Boga miloga!
Nismo imali priliku surađivati, ali sviđa mi se tvoj filmaški stil.
Neću samo glumiti Buğru, udahnut ću mu život.
-Hvala. -Da, baš.
Što te briga ako oni osvajaju nagrade ili snimaju srcedrapajući film?
Jebeš to! Gledajmo svoje posle.
Erşane, sinko.
Nije mi ostalo mnogo vremena. Molim te, ne uzrujavaj me.
Zašto tako razmišljate?
Mogu vas zamisliti na crvenom tepihu u Adani, Antalyi ili čak Cannesu.
Cannes?
Monsieur, festival?
Festival je završio, gospodine.
-Završio? -Da.
Jebiga!
Imaš pravo. Počet ćemo raditi na mojoj novoj priči.
Zovem se Erşan Kuneri.
Nisam pornograf. Snimit ću najbolji socijalistički film.
Moj će film odisati selom. Zvat će se Zadruga Kemal.
Imat će miris zemlje. Mirisat će kao Anatolija!
Anatolija? U životu ni Kadıköy nisi posjetio!
Da te ostavim u Bostancıju, izgubio bi se! Anatolija?!
-Misliš? -Vjerujem u njega. Ples je i dalje dobar.
Ali mislim da je Anatolija mnogo bolja.
Reci mi, ples ili Anatolija?
Anatolija! Naravno, scenarij bi trebao biti vrlo suptilan.
-Originalan! -Vrlo autentičan!
Pusti ti njih. Razmišljaj što ćeš obući za Zlatne naranče.
Erşane, slušaj.
Ako osvojiš Zlatnu naranču,
kunem se, dodjeli ću nazočiti u gaćama! Dobro?
Dobro, dragi. U gaćama!
G. Erşan, ovo je naše selo.
-Lijepo, načelniče. Nevjerojatno. -Krasno selo.
Ovo me podsjeća na Karacaoğlana.
Znaš kako je Karacaoğlan prirodu i ljude gledao kao jedno?
Da.
Mene više podsjeća na Balzaca.
-Balzac? -Balzac, ako razumiješ.
On ima onu izreku: Ono si što jedeš.
Ovo je savršeno selo.
Ispričavam se. Ja sam Erşan Kuneri.
Snimat ćemo film u vašem selu.
Želimo ga dobro predstaviti.
Što vam najviše treba u ovom selu?
Empatije.
Empatije?
Empatije, ha?
-Sjajno, zapiši to. -Dobro.
Moramo naglasiti empatiju.
Donesi, druže.
Drugovi! Čaj?
-Da! -Da!
-Čuo sam vas. -Dajte i nama.
-Posljednji. -Daj meni jedan.
-Druže. -Drugovi.
Dajte čaj našim drugovima.
-I ja bih šalicu čaja. -Koliko šalica čaja?
-Sedamdeset. -Daj me nemoj…
Bože, podari mi strpljenja.
Hej, slušaj. Reci im da odu u 19 h. Kaži da dolazi orkestar.
-Dobro. -Idem van ili ću poludjeti.
Dobro.
Altıne, želiš li da ga ošamarim nakon teksta ili prije njega?
Kako ide tvoj tekst?
„Ne šamaram te ja, nego moj narod!”
Ošamari ga na „moj narod”, a ja ću proširiti kadar.
Dobro.
Ne šamaram te ja,
nego moj narod!
İbrahime, druže. Želim vidjeti klasnu razliku u tom šamaru.
-Drugovi, trebate… -İsa.
Natoči mi dupli viski bez čaja.
Da, i ja bih to.
Misliš li da možemo osvojiti nagradu?
Ne znam. Kud puklo da puklo.
Ako osvojim nagradu, reći ću da je za sve žene.
Uključit ću i tebe.
Dobro. Kako god želiš.
Usput, izgledaš kao prava seljanka.
Govno jedno.
Sjajno nam ide, ha?
Bili smo preoštri prema Erşanu? Stalno mislim na njega.
Već smo to prošli. Ples ili Anatolija?
Drag mi je. Nema dana da ga se ne sjetim.
Osim toga, ples i Anatolija mogu ići ruku pod ruku.
Alev, Erşan se nikad ne bi uvrijedio. Ponosit će se nama, vidjet ćeš. Dobro?
Dođi, Majko Zemljo. Hajde!
Gotov je. I sjajan je.
O, Bože! Napokon!
-Hoćemo popiti konjak? -Da.
-Jesi li umoran? -Pomalo.
Erşane, oduševljavaš me.
Tako si ambiciozan, daješ sve od sebe.
To je zaista dragocjeno.
Uvijek imam što reći. Uvijek mi je nešto na srcu.
Zašto si snimao sve te porniće? Požališ li ikad?
Godine 1965. osvojio sam drugo mjesto na natjecanju Mladi kraljevi filma.
-Zbilja? -Da.
Svoj prvi film, Ti si moje sve, snimio sam 1965.
Tad sam bio jako kul.
Divno.
Imao sam i pravila. Bez ljubljenja.
Onda su me isključili. Sedam ili osam godina nitko mi nije dao posao.
-Što si tada radio? -Pumpao.
Na benzinskoj.
Bio sam DJ, glazbeni producent.
Nakon gotovo deset godina, vratio si se.
Opet na pumpanje. Moj prvi film: Pumpač.
Ali nikad nisam skinuo gaće. Filmovi nisu bili loši. Bili su duhoviti.
Puno smo zaradili. No novac mi nikad nije zavrtio glavom.
Očekuješ li nagradu? Reci mi istinu.
Ne bi mi je dali.
Mislim da ne bi.
Ali?
Samo želim da me pamte.
Kasno je, trebala bih poći.
Želiš li da te otpratim kući?
Naravno.
S koliko si se žena tako našalio?
Ne šalim se sa ženama, dušo.
Nikad se ne šalim sa ženama.
Zbilja?
Znaš li što radim ženama?
Eryetişe, ne sprečavaj me! Pusti me, Eryetişe!
-Pusti me! -Što se zbiva?
-Što se dogodilo? -Anarhisti.
Nakon 400 šalica čaja htio je zavrnuti pipu.
Izbila je tučnjava.
-Zvali su me komprador! -Jesi li to bio?
Ne znam ni što to znači!
Razbili su mu baglamu o glavu.
Vodi ga u ljekarnu da mu stave zavoj.
-Za Boga miloga. -Smutljivci! Pusti me!
Prijatelji, drugovi.
-Nije u redu. -Prijatelji!
-Erşane. -Drugovi!
-Dobit ćete čaj! -Sjednite!
Drugovi! Braćo i sestre radnici!
Smirite se! Koji vam je?
Ne znate vi što je dijeljenje, gospon!
Ako si ovdje da nas odvratiš od cilja, ne trudi se!
Nećemo se pokoriti šefovoj tiraniji! Je li tako?
-Nećemo! -Nećemo!
Čovječe, Altıne! Htio si snimiti film o zadruzi.
Nisi htio plesni film. Što to sad ovdje radiš?
-Alev. -Mene ništa ne pitaj.
Želi vam se uvući pod kožu! Ne slušajte ga!
-Huškač! -Što?
-Huškač! -Čovječe!
Popili ste 400 šalica čaja i pojeli 60 peciva! Koji vrag?
Erşane, nitko ne želi platiti čaj. Jako sam razočaran. Oprosti mi.
Sjedni, stari.
Sjedni.
Prijatelji! Jesmo li svi za prava i rad?
Jesmo!
Tko je udario Muammera?
-Ja. -Dođi.
Ne šamaram te ja, nego moj narod!
-Neprihvatljivo! Odlazimo! -Ljudi, molim vas. Ostanite.
-Prijatelji! -Drugovi!
Druže Medet, samo si ti pojeo 21 pecivo, dovraga!
Daj!
Ne mogu stvarati umjetnost kad se žališ na običan zalogaj!
To ti je 22., druže! Dvadeset drugo!
Druže Candaş, bar vi ostanite.
Bravo.
-Otišli su. -Pa naravno!
Snimaš socijalistički film, a ne poznaješ narod.
Toliko o nagradi. Jebeš tvoje brkove!
-Drugarice Alev. -Odjebi!
Zvijezdi pornofilmova dao si ulogu majke seljaka.
Tko bi nas trebao za socijalistički film?
Ja! Ja bih vas uzeo, dovraga!
Zar vi niste moji drugovi?
Snimit ću plesni film, ha? Smiješno!
O, srce. Možeš biti moj drug.
I hoću!
Ovo je naš novi projekt.
Zadruga Kemal. Sjajan je. Nismo sve pisali doma.
Istraživali smo na terenu.
Priču o ljudima želimo ispričati kroz ljude.
-Je li Feride prespavala kod tebe? -Alev, molim te.
Erşane, možeš nam oprostiti?
Kako ne bih mogao? Zagrlite me!
Altıne, ti…
Čitao sam Učitelja Fahrija.
Feride i ja unijeli smo izmjene.
Alev, hoćeš glumiti u tom filmu?
-Jesam li opet seljanka? -Ne.
-Dobro. -Seyyal?
Hoću.
-Što kažeš, Tumtume? -Računaj na mene.
Altıne, bi li se riješio brkova za ovaj film?
I nema ih više.
O, ljudi! Dođi, mala!
Seljanko.
Erşane. Jesu li otišli?
-Kompradore, kako ste? -I ja ću biti u novom filmu, zar ne?
Naravno. Eryetişe! Daj čaj. Platit ćemo ga vlastitim novcem.
Erşane. Ples s vatrom. Lik Buğra je spreman.
Ajme, sjajno. Lik ima muda.
Namjesti ih da te ne zaboli glava.
Zaboravi Ples s vatrom. Idemo na selo.
A iz sela u Cannes. Cannes, stižemo!
Zbilja?
Muktare!
ZADRUGA KEMAL
Dođi.
Ne viči samo zato što je ovo film o selu! Briši!
I prestani s tom glazbom!
Zdravo, gospodo.
-Zdravo. -Dobro došli.
Hvala.
Zdravo, prijatelji.
Dobro došli u naše selo Avallar.
Sad ću vam ispričati priču o našem selu.
Iskreno, priča počinje kad je učitelj Kemal stigao u naše selo.
Prije nego što je došao, bili smo mirno i jednostavno selo.
Nije bilo ničega tako važnog da bi se pričale priče.
Hvala Bogu, imali smo struju.
Imali smo crno-bijeli televizor.
Zemlja nam je bila bogata, a usjeva je bilo u obilju.
I sve je bilo dobro.
-Imam li pravo, gospodo? -Da.
Vidite?
Seljake ne gledajte svisoka.
Zadrugarski pokret dobar je komični element.
Jasno?
Učitelj Kemal silno je htio individualizam pretvoriti u kolektivizam,
ali gadno je zabrljao.
Da.
A sad pogledajte ovu priču koja otvara oči.
Za to vrijeme, ja ću uživati u cigareti.
-Dobro došli, gospon podučitelj. -Hvala.
Ali nije „podučitelj", nego „učitelj”.
Ma odjebi! Tek si stigao.
-Murtaza, kamo ćeš? Vrati se. -Što je bilo? Zašto je uzrujan?
Ma zaboravi, gospon. Seljaci! Naviknut će se.
-Djeca su vani. -Da, igraju se.
-Zar nema škole? -Ima, ali subota je.
Čuj, škola je svaki dan.
Ovaj će biti pravi davež.
-Zašto su ovakvi, ago Fehime? -Ja sam Nusret.
Nusret? Rekli su da će me dočekati Fehim.
-Kamo su te rasporedili? -U Avallar.
Ajme, ovo je Kızılca. Ne znaš ni gdje bi trebao sići.
Tvoje je selo daleko iza.
Moraš pješice dotamo. Dovraga!
Dovraga!
Takvi su. Avallar je u onom smjeru, iza Taşkalea.
Hvala. Da su bar svi poput tebe.
Ja sam seoski idiot.
Mestan.
-Da budemo suputnici? -Svakako.
-Hoću li dobiti nagradu? -Što?
Nagrada, rekoh. Vidi što radim.
I tako je započeo put učitelja Kemala.
Došao je, smjestio se u kuću s jednom spavaćom sobom
i ondje je upoznao Nazlı.
-Knjige? -Da.
Sve si ih pročitao?
Da, jesam.
Pametni učitelj.
Čekaj malo.
Što je?
Nemoj reći „što je”. „Molim” je bolje.
Kako se zoveš?
Nazlı.
-Ti si Fehimova kći, zar ne? -Da.
Nemoj se zaljubiti u mene, mala. Dobro?
Zaljubi se u mene.
Začepi. Luda budalo.
Kaži ocu da okupi ljude u kavani.
Kaži mu da učitelj Kemal želi nešto reći.
U redu, gospodine.
Gospodine? Možeš me zvati Kemal. Ime mi je Kemal.
Što si rekla?
Rekao si mi da se ne zaljubim,
ali jako si prisan, prefriganče!
Nazlı je lajava. Ali lijepa je!
Zbilja je lijepa.
Krevet ti je udoban!
Misliš da ćemo uspjeti, Mestane?
Uzgojit ćemo mladice na ovoj neplodnoj zemlji?
Kako to misliš?
Hoće li djeca doći u školu?
Hoće li žene doprinositi?
Znaš, hoćemo li moći jednako dijeliti?
Zadruga, na primjer. Misliš li da možemo sve to?
Kako bih ja to znao?
Siguran sam da znaš.
Možda jesi lud, ali ipak si možda i najpametniji od nas.
Sad pretjeruješ, jebote!
Hrvajmo se!
Stižem!
Javlja se 4434. Osumnjičeni učitelj stigao je u selo.
Sredit ću gada. Već sipa svoja komunistička sranja.
Rekao je „zadruga”. Prijem.
-Dobro došao, gospodine učitelju. -Hvala.
-Dobro došli, učitelju. -Hvala.
Zovem se Kemal. Učitelj Kemal.
-Kako znamo da si učitelj? -Upravo sam rekao, učitelj Kemal.
Došao sam vas voditi,
biti svjetionik,
putokaz, da zajedno stvaramo…
-Učitelju, sedam puta osam? -56.
-Devet puta devet? -81.
-Koliko godišnjih doba ima u godini? -Četiri.
-Zna. -Zna.
Imam pitanje, učitelju.
Reci, Mestane.
Dobit ću nagradu?
-Što? -Nagradu.
Nagradu? Prvo se moram povezati sa seljanima.
U redu, učitelju, 56 puta 11.
-56 puta 11? -Da.
56 puta 11, pa…
245 puta 376!
-Zbilja ću te… -Pozdrav svima!
-Zdravo. -Ago.
Ago.
-Dobro došao, Feramuze. -Hvala.
Strpljenja. Ne gnjavite učitelja od prvog dana.
-Dobro došli, učitelju. -Učitelj Kemal.
Ja sam Fehim. Oprosti što kasnim.
-Poljubi učitelju ruku! -Nema potrebe.
Dobro došli, g. Fehim. Zašto niste bili ovdje sa svima?
Učitelju, iskazao sam poštovanje,
rekao sinu da ti poljubi ruku. Nemoj odmah biti drzak.
Osim toga, aga najbolje zna svoje sate i minute, zar ne?
Da.
Doba aga je prošlo. To je iza nas.
-Jesi li čuo, tata? -Da.
Ubacit ću u rikverc da provjerimo je li ondje.
Kaže da je doba aga prošlo i da je to iza nas.
Donesite učitelju malo kolonjske
da se pljusne po obrazima i trgne se iz sna.
A žene? Naše žene. Zašto stoje tako daleko?
-Nije li im mjesto u prvom redu? -Naše žene? Pripazi!
-Vaše žene, rekoh. Vaše žene. -Nemoj se sad izmotavati.
Ne, htio sam reći da žene uvijek trebamo cijeniti.
Trebale bi biti u prvom redu. Nazlı, imam li pravo?
Otkud bih ja to znala, budalo!
-Nazlı. -Koji si razred?
Nas ne možeš svrstati u razrede. Trebao bi to zapamtiti.
Što? Pitao sam klinca u koji razred ide.
Hej, slušaj. Nauči ih tablicu množenja,
četiri godišnja doba i 365 dana u godini,
muktarove dužnosti i to je sve.
Motrim te za slučaj da pokušaš uvesti nekakvu anarhiju.
Pazi što radiš.
Dovest ću te ja u red.
-Ni riječi nisam razumio. -Želim završiti peti razred.
-Peti? -Da.
Zašto si čekao do sada?
Svaki je učitelj naletio na mog tatu.
Već si trebao zbrojiti dva i dva, idiote!
-Pizdo. -Što?
Ništa.
Slušaj, učitelju. Sa mnom nema zafrkancije.
Radi po svome pa ćemo vidjeti.
Kladim se, za nekoliko dana vidjet ćemo tvoje pravo lice.
Slušaj, Fehime.
Izašao si ususret meni, pa ću i ja tebi.
Od sutra pošalji sve nepismene u školu.
Gluposti! Nema šanse!
-A tkalački stanovi za žene? -Prestani mi dizati živac.
-Navodnjavanje polja? -Što? Komunist!
Kakve to veze ima? Dobro. A knjižnica za selo.
Misliš da snimamo film? Traži nešto izvedivo.
Televizor?
Napokon! Televizor može.
Barem će sve oraspoložiti. TV u boji?
-Reci „da”. U boji! -Reci „TV u boji”. Imamo crno-bijeli.
Imate crno-bijeli televizor? Dobro, TV u boji.
-Učitelju! -Eto!
Učitelju, kad kažeš „u boji”, ne misliš na dugu, zar ne?
Na TV u boji.
Ali kad taj televizor u boji stigne, hoće li i glumci nas vidjeti?
Ništa ne razumijem. Dobro, televizor u boji. Obećavam.
To!
-Bravo! -Neka nitko ne zamjeri.
Dođi, učitelju. Donesi učitelju šalicu jake kave.
-Htio bih… -Šefe, rekao je „TV u boji”.
Nestašica je. Vjerojatno prokrijumčaren.
Da. Pratim ga. Prijem.
Kemal se povezao sa seljanima. U društvu djece bio je poput djeteta.
Ubirao je plodove s poljoprivrednicima
i dijelio njihove radosti.
Povećala se proizvodnja u selu, tkali su se sagovi,
a počelo se i s opismenjavanjem.
Mjeseci su tako prolazili.
Ali što kad je ljubav u pitanju?
Može li se usred svih problema naći vremena za to?
Ti i tvoje knjige.
Ne bi li me bolje razumio da ih nisi pročitao?
Pa što ako sam ih pročitao?
Tvoja hrpa knjiga ili ja? Razmisli.
Tvoje knjige, zar ne?
Za čitanje, da.
Ali za život, izabrao bih tebe.
Pročitaj i mene.
Pročitaj i mene!
Okreni me, označi gdje si stao
i nastavi čitati sljedeći dan.
Tako si drukčija, znaš li to?
Lažljivče.
Ja sam obična djevojka.
A ovdje je dom.
Ima nešto u tebi.
Učitelju. Ma ovdje bih te…
Ali u selu smo.
Tako mi je vruće.
Kunem se da gorim.
Kad mom tati kažeš te pametne riječi, zapalim se.
Kemale.
Da ti pokažem sise?
Što to govoriš, Nazlı? Tijelo je poput hrama.
Ti si pupoljak ruže.
Neću te ubrati.
Živo mi se jebe.
Pipni…
Pipni me malo preko ovih dugačkih gaća.
Pipni me, učini nešto.
-Ovako. -Nema šanse. Tvoja je majka ondje.
Pojesti bih te mogla. Počupala bih ti te plave brkove.
-Želiš li da ti legnem na prsa? -Ne.
Otišli bismo ispod stabla i isprepleli se.
Mama ti je ovdje.
Nazlı!
Zašto razgovaraš s njim?
Kemal želi otvoriti tvornicu koncentrata rajčice.
Što bih ja znala o tome?
O čemu ona to?
Koncentrat rajčice?
Idi unutra!
-Ugodan dan vam želim. -Hvala.
Upucava se aginoj kćeri. Prijem.
Mestane. Kako si, nevaljalče?
-Ljubav je u pitanju? -Da.
Uzmi ovu djevojku.
Hoću, Mestane.
Što to otmjene gradske cure imaju, a ona nema?
Čak je i bolja.
Ruke su joj meke poput pamuka.
Oči kao u košute.
Ona je poput zemlje. Njegovateljica koja rađa.
Miriše.
Što?
Miriše kao zemlja.
Miriše kao plodno tlo. Miriše kao pšenica.
Nazlı miriše kao moj zavičaj. Uzet ću je.
Hoću li dobiti nagradu?
Nagradu?
Bože!
Dođi.
Ludo jedna.
-Ti to ozbiljno, učitelju Kemale? -Da, aga.
Pokreni postupak vjenčanja.
Nemoj poslije reći da ste iz različitih svjetova.
Ima sestre koje žive u gradu.
One su starije od nje. Trebali bismo ih pitati za mišljenje.
Mudro zboriš. Imaš pravo. Ženski glas treba se čuti.
Neka kažu što misle.
Nazovi njezine sestre. Tražit ću blagoslov.
Dobro je da jednako razmišljamo. Smijem li te zvati „oče”?
Ne bi trebao brzati.
Ovdje odrađuješ obvezni staž.
Ne donosi odluke dok je suša.
Želim Nazlı uza se i u dobru i u zlu.
Tražit ću blagoslov njezinih sestara.
-Uzet ću i ščepati svoju Nazlı. -Ščepati me?
Tata. Ne želim svoje starije sestre ovdje.
-Čekaj. Vidjet ćemo još. -Kemale, ne želim da dođu.
Trebale bi doći. Želim im reći koliko i ja tebe volim.
Nisam znao što bih s tom iznenadnom prosidbom.
Kćerima u Istanbulu javio sam da odmah dođu ovamo.
Nisam dovoljno sofisticiran da razgovaram s učiteljem.
One su bar na istoj razini.
Mislio sam da bi mogli sjesti i razgovarati.
Ali uporno govorim da Nazlı nije djevojka za to.
Nebrojenim se službenicima sviđala.
Ali tko bi mene slušao?
Kad aga Fehim govori, njima je to isto kao da magarac prdi.
Türkan, dobro došla.
Hvala, sestro. Pozdrav.
-Hülya, dobro došla. -Hvala. Pozdrav.
Filiz, ja sam Fehiman. Kako si?
Dobro, hvala vam.
-Čestitamo! -Hvala.
-Ugodan dan želimo.
-Stigle su? -Da. Moje su sestre stigle.
-To su one? -Da.
-Koliko vas djece ima? -Petero. Četiri djevojke, jedan dečko.
Stari, sjebat ću te, kunem se. Jebeš tebe i tvoju genetiku.
Kakva ste vi to obitelj?
Zašto, učitelju? Ti si pristao na lošije. Nisam kriv.
-Ovo su tvoje sestre? -Da.
Kako si me mogao prevariti?
Upoznat ćeš nas, odmah.
-Ili ću te namjerno rušiti. -Dobro, učitelju, smiri se.
Dobro, pođi sa mnom.
-Kako si, Feramuze? -Hvala. Dobro sam, kćeri. A kako ste vi?
Dobro, hvala Bogu.
-Ljubavi moja! Ferite, dođi ovamo. -Ferite!
Dođi! Nedostajao si nam.
-Moja sestra! -Dušo!
-Jesi završio peti razred? -Samo što nisam. Evo učitelja Kemala.
-Učitelju, dobro došli. Sjednite. -Dobro došli.
Zdravo.
Ja sam učitelj Kemal.
Ja sam Filiz Kadınoğlu. Odvjetnica.
Ja sam Türkan Kadınoğlu Koca, viša inženjerka.
Ja sam srednje dijete, Hülya Kadınoğlu. Profesionalka.
Profesionalka?
Ma šališ se.
Reci da se šališ.
Proklete bile!
Stigle ste, a meni nitko ne kaže?
Radila sam na polju!
Tako dobro mirišete.
Gledajte. Kemal, moj zaručnik.
Učitelju Kemale? Što kažeš? Sestre i brat zajedno.
Bog vas blagoslovio!
Svače!
Kemale. Moj plavi viteže, jesi li dobro? Dajte ga pogledajte.
-Divno, draga. -Lijepo.
Želim ti svu sreću.
Od tog je dana učitelj Kemal bio shrvan.
Više nije spominjao ni proizvodnju
ni zadrugu.
Sve se izjalovilo.
Što se događa, Kemale?
Tvornica koncentrata sjajno posluje, sve ide kao po loju, ali tebe nije briga.
Zašto nisi poput svojih sestara? Prevarili ste me.
Dođi.
Bio sam u vijećnici radi dokumenata.
Rekli su da izbjegavaš vojsku.
Pogrešno su me upisali.
Misliš da svaki dan provjeravam osobnu? Očito je da sam žena.
Vraga je očito! Samo se usporedi sa sestrama.
Zar ti nije ispod časti da o meni sudiš prema izgledu, učitelju Kemale?
Ne prenemaži se.
Ako su vaši roditelji odgojili takve djevojke, što je s tobom?
Zašto me sad guraš od sebe?
Zašto? Što sam ti skrivila?
-Više mi se ne sviđaš! -Da, naravno. Hej!
Ne razgovaraj tako sa mnom ili ću te ugušiti!
-Nisi mi draga. -Kuš!
-Nisu ti sve na broju! -Jesu!
Hvala Bogu, imam sve! Što ti imaš, plavušo?
-Mama! -Da, dušo?
Rekla sam vam da ne pozivate moje starije sestre.
Prevarili ste me!
Nitko te nije prevario!
Žrtva si vlastitih predrasuda.
Samo si se oslanjao na klišeje. Ni na što nisi obraćao pozornost.
Ovo je Nazlı.
A ovo sam ja.
A ovo su njezine sestre. Moraš to tako prihvatiti.
Ti si u glavi imao sliku tupoglavih ljudi sa sela.
I nosom si parao oblake.
Onda si se toliko zanio da si naposljetku ljosnuo.
Što sam ti rekao?
Rekao sam ti da ću te dovesti u red.
Premotaj i pogledaj, dosljedan sam.
Pokušao sam te upozoriti da ona nije tvoj tip.
Ali postao si jako važan kad si čuo da ljudi govore „učitelju”.
Uzoholio si se.
Hajde sad, oženi se njome.
Proizvodi. Radi djecu, hajde!
Hajde!
Kad živiš u gradu, imaš krivu predodžbu.
Mi smo odavde otišle jer smo takve.
Ferit ne može otići odavde.
-Ne. -Ne želi. Jer on je Ferit.
A ja sam Hülya.
To govorite u smislu individualizma?
-Kemale, koji su vaši ideali? -Zašto im se ne vratite?
Mislite da mi ih je ostalo? Mislite da imam družicu?
-On je kao Oğuz Atay, zar ne? -Slična osamljenost.
-Ma ovaj samo sere. -Da, i nastavit ću!
Ali sad imam ideal.
Nikakva produkcija! A bome ni reprodukcija!
Stoga sam odlučio da se neću vjenčati s Nazlı.
-Ajme. -Ajme.
Proklet bio.
Proklet bio, pizdo jedna!
-Ajme! -Nazlı, molim te.
Nazlı, hej!
Pripazi na tu jezičinu, budalo!
Ne čuješ kako mi se obraća pred svima?
Pseto! Pseto si ti!
Pseto si ti!
Evo ti tvoj prsten, pa ga nabij u pičku materinu!
-Nazlı! -Dosta!
-A što bih trebala? -Smiri se.
Tako ona reagira.
Nisi je smio uzrujati, zete.
Začepi. Imaš 40 g., a još ideš u peti razred.
Imam 14 g. Pao sam samo dvije godine.
Dobro! Dodaj još jednu! Usput, rušit ću vam brata.
-Vidite? -Učitelj ste. Vi znate najbolje.
Pa valjda i ja nešto znam!
Mi s njim lijepo, a ovako nam vraća!
Hej! Prestanite!
Dosta!
-Da te vidim! -Tata, pusti me!
Zbogom svima.
Oprostite mi.
Malo sam se zanio.
Bilo je pogrešaka.
Htio sam da ovo selo napreduje.
Ali naučio sam lekciju.
Napredovati se može i bez kretena poput mene.
Ako je suđeno. To je jasno kao dan. Nema se tu što poduzimati.
Tvornica koncentrata rajčice moj je dar vama.
Što sam naučio? Ne treba se u sve miješati.
Hvala vam na svemu. Mestane.
Ti me jedini razumiješ.
Možda jesi skrenuo, ali čovjek si od povjerenja.
Zagrli brata.
Čovječe…
Ja sam policajac.
Policajac?
-Ni to nisam očekivao. -Previše si lakovjeran.
Nikad ne mijenjaš gledište. Ispričavam se.
Šefe, prestat ću pratiti učitelja Kemala.
Policajac, ha?
Šefe, on je idiot. Ne, obični idiot. Nije prijetnja. Prijem.
Oprosti, to mi je posao.
Bravo. Zaslužio si nagradu za to kako si odglumio luđaka.
Hvala.
Kako se zovete?
Mestan. Isto.
Ni to nisam očekivao. Mislio sam da je to tajno ime.
Nema veze.
Zbogom.
Učitelju!
Upamti ovo.
Prdac će biti prdac, kako god ti to nazvao.
Ako su ovce pametnije od pastira,
pastir će plesati kako one sviraju.
A sad briši!
KRAJ
Prijevod titlova: Bernarda Komar