‎UN SERIAL NETFLIX
‎Dle Erșan, s-a râs ‎la filmul dvs. de groază.
‎Film de groază… Au râs?
‎De ce? Fiindcă râsul ‎e cel mai bun medicament.
‎- Ați câștigat un premiu? ‎- Știi că, la final,
‎publicul aplaudă cu mâinile, așa?
‎E cel mai mare premiu pentru noi.
‎- Aplauze. ‎- „O aplaudă” și-ncă una!
‎- Bine. ‎- Premiul nostru.
‎- Aplaudă… ‎- Aplauze.
‎Dansăm cu focul!
‎Și întoarcere!
‎Societatea vă presează.
‎Societatea vă blochează. ‎Blocată, blocată, blocată.
‎Înfloriți. Și…
‎- Bravo, Feride! ‎- Te descurci bine, Feride.
‎Practic, ești necruțătoare.
‎Stau și mă întreb cât ai adunat în tine. ‎Foarte ciudat.
‎Eu nu fac asta. După mine, ‎dacă faci ceva, fă-o ca lumea!
‎- Nu-i așa? ‎- Da.
‎Fetelor, repetăm faza ‎cu înflorirea tinerei?
‎- Revenim în poziție. Societate. ‎- Da.
‎Ascultați ce spune societatea. Ignorați. ‎Nu! Sunteți o persoană.
‎O persoană. Așa.
‎Bună, tuturor!
‎- Bună, iubi. ‎- Alev, bună!
‎- Schimbă-te și începem! ‎- Așa.
‎Când ai zis dans, ‎m-am îmbrăcat mai elegant.
‎Alev, te duci la un bal mascat?
‎Du-te-n mă-ta!
‎Dansând cu focul ‎nu e doar un film cu dansuri.
‎El conține multe mesaje.
‎Eu spun povestea celor mărunți.
‎Gândește-te la micuța Seda!
‎Erșan, mai e și asta. Fii atent!
‎- Măi! ‎- Sinele.
‎Fetița se transformă în sinele ei.
‎Se transformă.
‎Ca o persoană. Și înflorește!
‎Apoi, iar presiunea.
‎Presiunea. Nu-i pasă deloc.
‎Vedeți? A scăpat de presiune.
‎Domn' profesor, era și…
‎Faza cu ascultatul?
‎- Nu! Conflictul între generații! ‎- Haideți!
‎Vă pregătiți.
‎Și ripostați! Sunteți o persoană!
‎- Ați tras ceva pe nas? ‎- Nu.
‎Primii pași de femeie ai unei tinere? ‎E o nebunie.
‎Eu mă gândeam la așa ceva.
‎Ceva de genul ăsta.
‎Alev, vremurile s-au schimbat.
‎Am adus mâncare tradițională. ‎Atunci, n-o mâncăm.
‎- Te rog! ‎- Să continuăm!
‎Să facem societatea înrobită! ‎Suntem robi. Privirea în jos!
‎Vine. A venit. Suntem o persoană!
‎- O persoană! Așa. ‎- Și țipătul?
‎Țipăt! Rugăciune.
‎Aici arunc eu materialul. ‎Unde sunt Altın și Tumtum?
‎Nu știu.
‎Sunt din nou o persoană.
‎Plec. Așa.
‎- O țigară? ‎- Nu.
‎- Ia una! ‎- Termină!
‎Bine.
‎Ce naiba facem?
‎- Ce e cu filmul de groază și dans? ‎- Nu fi caraghios!
‎Nu pot să dansez ‎când lumea flămânzește.
‎- Nu te supăra, frățioare! ‎- Da?
‎- Ți-e foame? ‎- Da.
‎- Sunt lihnit. ‎- Vezi?
‎Lui Erșan nu-i pasă.
‎Asta voiam să spun și eu. ‎Am o ofertă de la Kenan Film.
‎Eu, Halil Ergün, Tarık Akan.
‎Vorbești serios?
‎- În ordinea asta? ‎- Nu.
‎Tarık, Halil și cu mine.
‎- Tot e bine. ‎- Da.
‎Despre probleme sociale. ‎Sindicate, drepturile muncitorilor.
‎Și o căutare lăuntrică.
‎- Se toarnă la Istanbul? ‎- Da.
‎Are sens, dacă tot e o căutare lăuntrică.
‎Da.
‎Dacă aș alege între filmul ăsta ‎și ‎Dansând cu focul,
‎l-aș alege pe ăsta, ‎dar mi-am dat cuvântul.
‎- Tumtum? ‎- Da?
‎- O să fiu sincer cu tine. ‎- Spune!
‎Am un scenariu deosebit ‎pentru un film numit ‎Dascălul Fahri.
‎E despre probleme sociale.
‎Dacă te bagi, hai să-l facem!
‎Cât primesc?
‎Nu e vorba de bani, ci de probleme.
‎- Deci problema sunt banii. ‎- Nu.
‎- Hai la o bere! ‎- Când lumea flămânzește?
‎- Discutăm, tovarășe! ‎- Nu-mi zice așa în public!
‎De ce te temi?
‎Ne trebuie 38 de metri de material. ‎Îl aruncăm și ne vârâm sub el.
‎Și am o surpriză pentru tine.
‎Spre final, Ateș va dansa în pielea goală.
‎- Despuiat? ‎- Purificat.
‎Cum adică?
‎Adică gol-pușcă.
‎Până acum, l-am văzut doar în chiloți.
‎Acum îl vedem pentru prima oară fără, nu?
‎Muammer, în filmul ăsta,
‎când Seda află cine e ea, ‎ia la rost și societatea.
‎Prin dans.
‎- Eu o să fiu îmbrăcat, da? ‎- Da.
‎Intră!
‎MURAD USCAT
‎- Bună! ‎- Unde ați fost?
‎Deci, ‎Dansând cu focul.
‎- Ce-i cu el? ‎- Nu ne surâde.
‎Ne-am mai gândit. ‎Noi vrem ceva socialist și…
‎Să ne întindem aripile în zbor.
‎- Ce aripi? ‎- Altın are un scenariu grozav.
‎Cu ajutorul prietenilor noștri,
‎vrem să filmăm ‎Dascălul Fahri.
‎Cu aripile voastre?
‎Te rugăm să ne dai 14.500 de lire, ‎dacă nu te superi.
‎Să vă dau 14.500 de lire? 7.250 de aripă.
‎- Ce? ‎- Ce „ce”?
‎Pyro, termină! ‎Te-a plăcut. Îți va da un rol.
‎Aia e rugăciunea?
‎Da, domnule.
‎Faci foarte bine.
‎- Tu o să-l joci pe Buğra. ‎- Mersi.
‎Pentru ce vreți 14.500?
‎- Ca să turnăm filmul. ‎- Deci ne-o trageți nouă ca să-l faceți?
‎Muammer!
‎Ești de acord ‎cu filmul ăsta cu dansuri? Spune-mi!
‎Cum să fiu? ‎Tipul vrea 38 de metri de mătase.
‎- Cât costă filmul vostru? ‎- Tovarășii nu sunt plătiți. E colectiv.
‎Dacă cheltuim 50, asta face 14.550. ‎Se petrece într-un sat.
‎- Un sat. Nu-i scump. ‎- Filmul e despre răfuială.
‎- Cu sistemul. ‎- De ce?
‎Explozii, ciocniri?
‎- Doar o explozie socială. ‎- Și ciocniri între clase, desigur.
‎Întrebam, în caz ‎că aveți nevoie de cascadori.
‎Ia stai așa!
‎- ‎Dascălul Kemal,‎ zici? ‎-‎ Fahri.
‎Uitați ce e! Veți plăti scump ‎că ați discreditat dansul.
‎Valea de aici!
‎Erșan!
‎O să povestim asta ‎când acceptăm premiul.
‎- O să câștigați un premiu? ‎- Da.
‎Câștigați un rahat! O să dau rolurile ‎lui Berkun și Oytun altcuiva.
‎- Sictir! ‎- Al tău n-are temă socială.
‎- Chiar așa? ‎- Da.
‎O să primești o lecție. Berkun și Oytun.
‎Nu-i pentru bogătași de genul lor.
‎Noi îl filmăm pentru obidiții sorții.
‎Așa să faceți! Valea din biroul meu.
‎- M-au abandonat. ‎- O să-i bată la premieră.
‎Bine.
‎Un nou proiect. ‎Dascălul Fahri.‎ Bun de premiat.
‎Cu cine e?
‎Într-o ordine la întâmplare,
‎tu, eu,
‎Tumtum, Seyyal, dacă vrea,
‎Tarık Akan și Halil Ergün.
‎Termină cu prostiile!
‎N-am ce face, ca să vă conving. ‎E despre oamenii muncii.
‎„Tătuci și coconași.” ‎Se petrece la țară. Să-l citești!
‎Nicio problemă, îl citesc. ‎Spune-mi despre premiu!
‎Filmul evidențiază probleme.
‎Ce e cu ‎bağlama?
‎Ilustrația muzicală. E o inovație.
‎Avem pe cineva gata să cânte la ea.
‎Nu vreau să exagerez,
‎dar îl consider la nivelul lui Așık Veysel ‎sau Karacaoğlan.
‎Karacaoğlan nu compune pentru filme.
‎- Sigur ați vorbit cu el. Deci? ‎- Eu voi fi profesorul idealist.
‎- Eu sunt revoluționarul din sat. ‎- Îndrăgostit de mine?
‎- Nu. ‎- Atunci?
‎Bună!
‎- Și ea joacă? ‎- Bun-venit!
‎Lasă! Și dacă ia un premiu, ‎va fi pentru un rol secundar.
‎Tu vei lua pentru rolul principal.
‎O să fiu o săteancă, da? ‎Spune adevărul, suntem toți săteni?
‎- Nu. ‎- Nu, defel.
‎Seyyal va juca rolul jurnalistei.
‎Aha, ea e de la oraș. Atunci, fără premii.
‎Da, nu spuneți!
‎Ce? Nu eram și eu săteancă? ‎De ce ziaristă?
‎- În fine! Ce bem? Whisky? ‎- Nu. Bem ceai.
‎Ea n-are stofă de așa ceva. ‎Dar eu aș fi o țărancă a-ntâia, nu?
‎„Tăicuță!”
‎Dar n-o spune ca un bărbat!
‎Aha! „Bine, fârtate!”
‎- E mai bine. ‎- Nu?
‎- Exersăm noi. ‎- Bine.
‎Ce faci, İbrahim?
‎Șed și cuget.
‎Ticălosul! O face exact cum trebuie.
‎O să câștige premiul.
‎Rol secundar.
‎Schimb „tată” cu „tăicuță” ‎în replicile tale
‎și apoi trecem la lectură.
‎Mulțumesc, dragule.
‎- Sunt mulți? ‎- Cam zece.
‎Mă refeream la tăicuți.
‎- Nu. ‎- Și ea e săteancă?
‎De ce să zică „tăicuță” o ziaristă? ‎Spuneți adevărul!
‎Trebuie să știe cultura, de-aia. ‎Astea-s fleacuri oricum.
‎Bine. N-o să mă iau la ceartă acum. Pa!
‎I-au luat pe Alev și Seyyal. ‎Nu vor un film cu dansuri.
‎Cică filmul lor e cu mesaj. ‎Pyro, unde am greșit?
‎- Crezi că al nostru nu e? ‎- Ba nu. Are mesaj.
‎Dar m-am interesat ‎și pesemne că vizează un premiu.
‎- Care? ‎- Poate Portocala.
‎Dascălul Fahri. ‎E clar că va fi lacrimogen.
‎Cum de ne-a scăpat?
‎Erșan, te implor! Nu face asta!
‎Fii realist! ‎Hai să ne sprijinim unul pe altul!
‎- De ce portocală vorbești? ‎- De ce? Noi nu suntem cineaști?
‎Ai douăzeci de filme deocheate ‎în chiloți.
‎Abia de cinci luni porți pantaloni.
‎Ai vrut horror. Ai vrut săbii. Am zis da.
‎Ți-am zis să adaugi un pic de sex. ‎Nici asta nu vrei.
‎Trezește-te, pentru Dumnezeu!
‎Dacă vrei să continui, ‎trebuie să stăm de vorbă serios,
‎fiindcă acum toți banii se duc pe tine.
‎Asta credeți? Bulangiilor!
‎Da, exact. Ăla ar fi un film bun!
‎- Ce film? ‎- Bulangiilor!
‎Îmi inspiră și comedie, și erotism.
‎Trebuie să-ți găsim un partener.
‎Tu?
‎Nu. Eu sunt prea bătrân.
‎- Nu crezi că putem câștiga un premiu? ‎- Dar tu n-o faci.
‎Nu te gândești decât la sensuri, mesaje.
‎În plus, ce-ți pasă ție?
‎Dacă nu eram noi, ‎n-ar fi existat ‎Murad Uscat.
‎Termină, pentru Dumnezeu!
‎N-am avut ocazia să lucrăm împreună, ‎dar îmi place stilul tău.
‎Nu doar că îl voi juca pe Buğra, ‎îi voi da viață.
‎- Mersi. ‎- Sigur.
‎Ce-ți pasă ție dacă ei iau un premiu ‎sau fac un lacrimogen?
‎Las-o baltă! Să ne vedem de ale noastre!
‎Erșan, măi băiatule!
‎Nu mai am mult de trăit. ‎Te rog, nu mă supăra!
‎De ce puneți problema așa?
‎Eu vă și văd pe covorul roșu ‎la Adana, Antalya sau chiar Cannes.
‎Cannes?
‎Domnule, festivalul?
‎Festivalul s-a încheiat.
‎- Încheiat? ‎- Da.
‎La naiba!
‎Ai dreptate. Începem să lucrăm ‎la noua mea povestire.
‎Mă numesc Erșan Kuneri.
‎Nu sunt actor porno. ‎Voi face cel mai bun film socialist.
‎Va avea un aer rural. ‎Titlul:‎ Cooperativa Kemal.
‎Filmul meu va mirosi a țărână, ‎a Anatolia!
‎Anatolia? N-ai călcat ‎pe acolo în viața ta!
‎Tu te pierzi și în Istanbul.
‎- Așa crezi? ‎- Eu îl cred. Dansul e bun, nu zic.
‎Dar Anatolia e și mai bună.
‎Spune-mi, dansul sau Anatolia?
‎Anatolia! Dar scenariul ‎trebuie să fie subtil, nu din topor.
‎- Original. ‎- Autentic!
‎Lasă-i pe ei! Tu gândește-te ‎ce-o să porți la Portocala de Aur.
‎Erșan, ascultă-mă!
‎Dacă vei câștiga o Portocală de Aur,
‎o să vin la ceremonie în chiloți. Bine?
‎Bine, dragule. În chiloți!
‎Dle Erșan, iată satul nostru!
‎Foarte bine. Incredibil!
‎Un sat minunat.
‎Îmi amintește de Karacaoğlan.
‎Știi cum Karacaoğlan considera ‎natura și oamenii ca fiind egali?
‎Da.
‎Mie-mi sugerează mai degrabă Balzac.
‎- Balzac? ‎- Balzac, dacă înghiți asta.
‎Știi ce se spune. Ești ce înghiți.
‎E satul perfect.
‎Nu te supăra!
‎Sunt Erșan Kuneri.
‎Facem un film în satul vostru.
‎Vrem să-l prezentăm bine.
‎De ce are satul vostru nevoie ‎cel mai mult?
‎De empatie.
‎Empatie?
‎- Grozav, notează! ‎- Bine.
‎Să evidențiem empatia.
‎Hai, tovarășe!
‎Tovarăși! Ceai?
‎- Da! ‎- Da!
‎V-am auzit.
‎Și nouă?
‎- Ultimul. ‎- Dă-mi unul!
‎- Tovarăși! ‎- Tovarăși!
‎Dă-le ceai tovarășilor!
‎- Vreau și eu o ceașcă. ‎- Câte?
‎- Două sute șaptezeci. ‎- Futu-i!
‎Doamne, dă-mi răbdare!
‎Ascultă! Zi-le să plece la 19:00. ‎Spune-le că vine orchestra!
‎- Bine. ‎- Dacă nu ies, explodez.
‎Bine.
‎Altın, vrei să-l plesnesc ‎după replică sau înaintea ei?
‎Care era replica ta?
‎„Nu eu te plesnesc, ci oamenii mei!”
‎Plesnește-l când spui „oamenii mei” ‎și eu lărgesc cadrul.
‎Bine.
‎Nu eu te plesnesc,
‎ci oamenii mei!
‎Tovarășe İbrahim, vreau să văd ‎diferența de clasă în palma asta.
‎- Ar trebui să… ‎- İsa! Dă-mi un whisky fără ceai!
‎Da, și mie.
‎Crezi că putem câștiga un premiu?
‎Nu știu. Încercăm și noi.
‎Dacă îl câștig eu? ‎Voi zice că e pentru toate femeile.
‎Inclusiv pentru tine.
‎Bine. Se poate.
‎Îți șade bine ca săteancă, apropo.
‎Bulangiule!
‎Merge bine, nu?
‎Oare l-am luat prea tare pe Erșan? ‎Mă tot gândesc la el.
‎Am discutat asta. Dans sau Anatolia?
‎Țin la el. Nu trece o zi ‎fără să mă gândesc la el.
‎În plus, dansul și Anatolia ‎pot merge mână în mână.
‎Erșan nu s-ar supăra pe noi. ‎Se va mândri cu noi, o să vedeți. Bine?
‎Haide, maică Glie!
‎Gata!
‎Și e grozav.
‎- În sfârșit! ‎- Bem niște coniac?
‎Da.
‎- Ești obosit? ‎- Oarecum.
‎Erșan, mă uimești.
‎Ești atât de ambițios, dai totul.
‎E ceva de preț.
‎Întotdeauna am de spus ceva. ‎Întotdeauna e ceva aici.
‎De ce ai făcut filmele alea cu sex? ‎Îți pare rău?
‎În 1965 am luat argintul ‎la Tinerii Regi ai Filmelor.
‎- Serios? ‎- Da.
‎Am început în '65 ‎cu ‎Tu ești totul pentru mine.
‎Eram tare pe atunci.
‎Minunat!
‎Aveam și reguli. Fără sărutat, chestii.
‎Apoi, mi-au dat cu flit. N-am primit ‎niciun rol timp de șapte-opt ani.
‎- Și ce ai făcut? ‎- Am dat la pompă.
‎La benzinărie.
‎Am lucrat ca DJ, producție muzicală.
‎Și după aproape zece ani, ‎te-ai întors.
‎Tot la pompă. ‎Primul meu film ‎Tipul cu pompa.
‎Dar nu mi-am dat jos chiloții. ‎Nu erau filme rele. Erau haioase.
‎Am făcut o grămadă de bani. ‎Dar n-o fac pentru bani.
‎Atunci pentru ce, te aștepți la un premiu? ‎Spune sincer!
‎Nu dau ei așa ceva.
‎Nu cred că ar face-o.
‎Atunci?
‎Vreau doar să nu fiu uitat.
‎E târziu, ar trebui să plec.
‎Vrei să te conduc acasă?
‎Sigur.
‎Cu câte femei ai făcut gluma aia?
‎Nu glumesc cu femeile, bebi.
‎Niciodată nu glumesc cu femeile.
‎Serios?
‎Știi ce le fac eu femeilor?
‎Eryetiș, nu mă opri! Dă-mi drumul!
‎- Lasă-mă! ‎- Ce e?
‎- Ce s-a întâmplat? ‎- Anarhiști.
‎După 400 de cești de ceai, ‎a refuzat să mai facă
‎și s-au încăierat.
‎- Mi-au spus „burghez”! ‎- Da' ce-ți veni?
‎Nici nu știu ce înseamnă!
‎I-au dat cu bağlamaua în cap.
‎Du-l la farmacie, să-l bandajez!
‎- Pentru Dumnezeu! ‎- Scandalagiilor! Terminați!
‎Prieteni, tovarăși!
‎- Nu-i frumos. ‎- Prieteni!
‎- Erșan! ‎- Tovarăși!
‎- Veți primi ceai! ‎- Jos!
‎Tovarăși! Oameni ai muncii!
‎Gata! Ce nu reușiți să împărțiți?
‎Nu știți dvs. ce-i aia, domnu'!
‎Dacă ai venit ca să ne faci din vorbe, ‎las-o baltă!
‎Nu plecăm capul în fața tiraniei! ‎Nu-i așa?
‎- Nu! ‎- Nu!
‎Omule, Altın! ‎Voiați să faceți un film cooperatist.
‎N-ați vrut unul cu dansuri. ‎Ce căutați aici?
‎- Alev! ‎- Nu mă întreba nimic!
‎E un demagog, tovarăși. Nu-l ascultați!
‎- Instigatorule! ‎- Ce?
‎- Instigatorule! ‎- Omule!
‎Ați servit 400 de cești de ceai ‎și 60 de chifle. Ce naiba?
‎Erșan, nu vor să plătească. ‎Sunt dezamăgit. Iartă-mă!
‎Ia loc, omule!
‎Ia loc!
‎Prieteni! Susținem ‎drepturile și muncitorii?
‎- Da! ‎- Cine l-a lovit pe Muammer?
‎- Eu. ‎- Vino aici!
‎Nu eu te plesnesc, ci oamenii mei!
‎- Inacceptabil! Plecăm! ‎- Tovarăși, vă rog!
‎- Vă rog! ‎- Nu!
‎- Alo! ‎- Tovarăși!
‎Tovarășe Medet, ‎tu singur ai mâncat 21 de chifle.
‎Zău așa!
‎Nu pot face artă dacă tu îmi bagi de vină ‎pentru o chiflă!
‎Cu aia sunt 22, tovarășe!
‎Tovarășe Candaș, măcar tu rămâi.
‎Bravo!
‎- Au plecat. ‎- Sigur că da.
‎Faci un film socialist, ‎dar nu cunoști oamenii.
‎Și vrei premii. ‎Mă cac pe mustățile voastre!
‎- Tovarășă Alev! ‎- Sictir!
‎Pui o vedetă porno ‎să joace rolul unei sătence.
‎Cine ne vrea pe noi ‎într-un film socialist?
‎Eu! Eu vă vreau, fir-ar!
‎Nu sunteți voi tovarășii mei?
‎Fac un film cu dansuri. E distracție.
‎Iubitule! Poți fi tovarășul meu.
‎Așa voi face.
‎Noul nostru proiect.
‎Cooperativa Kemal.‎ E grozav. ‎Nu l-am scris acasă.
‎Ne-am documentat pe teren.
‎Spunem povestea omului de rând.
‎- Feride a stat la tine peste noapte? ‎- Alev, te rog!
‎Erșan, ne poți ierta?
‎Cum să nu, omule! Veniți încoace!
‎Altın, tu…
‎Am citit ‎Dascălul Fahri.
‎Eu și Feride am schimbat câte ceva.
‎Alev, vrei să joci în filmul ăsta?
‎- Iarăși sunt o țărăncuță? ‎- Nu.
‎- Bine. ‎- Seyyal?
‎Da.
‎- Ce zici, Tumtum? ‎- Contează pe mine!
‎Altın, îți dai jos mustața ‎pentru filmul ăsta?
‎S-a făcut!
‎Prieteni! Vino încoace, fată! Țărăncuțo!
‎Erșan! Au plecat?
‎- Burghezule, cum te simți? ‎- Joc și eu în filmul nou, nu?
‎Sigur. Eryetiș! Comandă niște ceai! ‎Plătim din banii noștri.
‎Erșan.‎ Dansând cu focul. ‎Personajul Buğra e gata.
‎Grozav. Personajul are boașe, nu glumă!
‎Aranjează-le, să nu te ia durerea de cap!
‎Uită de ‎Dansând cu focul! ‎Mergem în sat.
‎Iar din sat, la Cannes. Păzea, că venim!
‎Pe bune?
‎KUNERİ FİLM ‎STUDIOURILE DE FILM KUNERİ SRL
‎Unchiașule!
‎COOPERATIVA KEMAL
‎Vino încoace!
‎Nu mai urla doar fiindcă e filmat la țară!
‎Și oprește muzica aia!
‎- Bună ziua, domnilor! ‎- Bun-venit!
‎Mersi.
‎Bună, prieteni!
‎Bun-venit în Avallar, satul nostru.
‎O să vă povestesc ceva ‎despre satul nostru.
‎Povestea începe cu sosirea în sat ‎a dascălului Kemal.
‎Până să fi venit el, ‎am fost un sat liniștit și modest.
‎Nu aveam nimic important de povestit.
‎Slavă cerului, aveam electricitate,
‎televizor alb-negru,
‎pământul era roditor, iar recolta bogată.
‎Totul era bine.
‎- Zic bine, domnilor? ‎- Da.
‎Vedeți?
‎Nu-i priviți de sus pe țărani!
‎O mișcare colectivă ‎e un element bun de comedie.
‎Te-ai prins?
‎Dascălul Kemal
‎voia să transforme ‎individualismul în colectivism,
‎dar a dat-o în bară.
‎Așa a făcut.
‎Și acum, urmăriți ‎această povestire revelatoare!
‎Între timp, eu mă delectez cu țigara mea.
‎Bun-venit, domnu' buchie!
‎Mulțumesc.
‎Dar nu se zice „buchie”, ci „dascăl”.
‎Pe mă-ta! Abia ai sosit.
‎- Murtaza, unde te duci? Întoarce-te! ‎- Ce-i cu el? De ce s-a supărat?
‎Lasă, domnu'! Oameni de la țară! ‎Se obișnuiesc ei.
‎- Copiii sunt afară. ‎- Da, se joacă.
‎- Nu e școală? ‎- Ba da, dar e sâmbătă.
‎Ascultă,
‎școala e zi de zi.
‎Ăsta o să fie nesuferit.
‎- De ce sunt așa, tătucă Fehim? ‎- Eu sunt Nusret.
‎Nusret? Mi-au zis ‎că mă așteaptă tătucul Fehim.
‎- Unde ai fost repartizat? ‎- La Avallar.
‎Aici e Kızılca. ‎Nici nu știi unde să cobori.
‎Satul tău e acolo.
‎Te duci pe jos.
‎Așa sunt ei. ‎Avallar e încolo, după Tașkale.
‎Mersi. De-ar fi fost toți ca tine!
‎Eu sunt idiotul satului.
‎Mestan.
‎- Vrei să fim tovarăși de drum? ‎- Sigur.
‎- O să primesc un premiu? ‎- Ce?
‎Premiu, am spus. Uite ce fac!
‎Așa a început călătoria dascălului Kemal.
‎A venit, s-a așezat ‎la casa lui cu o odaie.
‎Acolo a întâlnit-o pe Nazlı.
‎- Cărți. ‎- Da.
‎Le-ai citit pe toate?
‎Da.
‎Ce dascăl deștept!
‎O clipă!
‎Ce?
‎Nu-i frumos să spui „ce”. ‎Mai bine „da”. Cum te cheamă?
‎Nazlı.
‎- Ești fata lui Fehim? ‎- Da.
‎Să nu te îndrăgostești ‎de mine, fătucă! Bine?
‎Ci de mine!
‎Taci! Smintitule!
‎Zi-i tatei să-i cheme pe toți la cafenea!
‎Spune-i că dascălul Kemal ‎are de spus ceva.
‎Bine, domnule.
‎Domnule? Poți să-mi spui Kemal. ‎Așa mă cheamă.
‎Ce ai spus?
‎Mi-ai zis să nu mă îndrăgostesc, ‎dar te dai la mine, nebunaticule!
‎Nazlı e dilie. Dar e și frumușică!
‎E frumușică.
‎Patul tău e foarte comod!
‎Crezi că o să reușim, Mestan?
‎Vom crește un vlăstar ‎în glia asta stearpă?
‎Cum adică?
‎Vor veni copiii la școală?
‎Femeile vor produce?
‎Vom reuși să împărțim totul egal?
‎O cooperativă, de pildă. ‎Crezi că putem face asta?
‎De unde să știu eu?
‎Sunt sigur că știi.
‎Oi fi nebun, dar s-ar putea ‎să fii cel mai deștept de aici.
‎Acum exagerezi, băga-mi-aș!
‎Hai la trântă!
‎Îndată!
‎Aici 4434. Învățătorul suspect ‎a sosit în sat.
‎Sunt cu el. Deja a început cu prostii ‎comuniste. A spus „cooperativă”. Terminat.
‎- Bun-venit, domnu' dascăl! ‎- Mulțumesc.
‎- Bun-venit. ‎- Mulțumesc.
‎Mă numesc Kemal. Dascălul Kemal.
‎- De unde știm că ești dascăl? ‎- Tocmai am spus, dascălul Kemal.
‎Am venit să vă călăuzesc,
‎să fiu o rază de lumină,
‎un reper, să producem împreună…
‎- Domn' profesor, șapte ori opt? ‎- 56.
‎- Nouă ori nouă? ‎- 81.
‎- Câte anotimpuri există? ‎- Patru.
‎- Știe. ‎- Știe.
‎Am o întrebare.
‎Spune, Mestan!
‎Primesc un premiu?
‎- Ce? ‎- Premiu.
‎Premiu? Întâi să-i cunosc pe săteni.
‎Bine, domn' profesor, 56 ori 11.
‎- 56 ori 11? ‎- Da.
‎Păi, 56 ori 11…
‎Dar 245 ori 376?
‎- O să… ‎- Bun-găsit!
‎- Ziua bună! ‎- Tătucule!
‎Tătucule!
‎- Bun-venit, Feramuz. ‎- Mulțumesc.
‎Ușurel, nu-l necăjiți pe dascăl ‎din prima zi!
‎- Bun-venit! ‎- Dascălul Kemal.
‎Eu sunt Fehim. ‎Scuze că am întârziat!
‎- Pupă-i mâna dascălului! ‎- Nu-i nevoie.
‎Bun-venit, Fehim. ‎De ce nu erai aici, cu toată lumea?
‎Dascălule, eu te-am respectat,
‎fiul meu ți-a pupat mâna, ‎dar nu ți-o lua în cap!
‎În plus, tătucul își știe programul ‎cel mai bine, nu?
‎Ba da.
‎Gata cu timpul tătucilor, Fehim. ‎A trecut!
‎- Ai auzit, tată? ‎- Da.
‎O bag în marșarier, să văd dacă a trecut.
‎Cică timpul tătucilor a trecut.
‎Aduceți-i niște apă de colonie,
‎să-și rumenească obrajii ‎când se trezește din visare!
‎Și femeile? Femeile noastre. ‎Ele de ce stau deoparte?
‎- De ce nu-s în față? ‎- Femeile noastre? Ai grijă!
‎- Femeile voastre, am spus. ‎- N-o da la întors acum!
‎Voiam să spun că femeile trebuie prețuite.
‎Ar trebui să stea în față.
‎Nazlı, am dreptate?
‎De unde să știu eu, nebunule!
‎- Nazlı. ‎- În ce clasă ești?
‎Pe noi nu ne clasifică nimeni. ‎Ține minte asta!
‎Ce e? Am întrebat puștiul în ce clasă e.
‎Ascultă! Învață-i tabla înmulțirii!
‎Patru anotimpuri, 365 de zile pe an.
‎Atât și nimic mai mult!
‎Stau cu ochii pe tine, ‎în caz că vrei să provoci anarhie.
‎Ai grijă cum calci!
‎Eu îți bătătoresc calea.
‎- N-am înțeles nimic. ‎- Băi, eu vreau să termin a cincea.
‎- A cincea? ‎- Da.
‎De ce ai așteptat până acum?
‎Toți dascălii s-au certat cu tata.
‎Trebuia să-ți fi dat seama, tontule.
‎- Bou' naibii! ‎- Ce?
‎Nimic.
‎Dascălule!
‎Nu te pune cu mine!
‎Fă cum crezi și mai vedem!
‎Oricum, sunt sigur ‎că-ți dai arama pe față în câteva zile.
‎Ascultă, Fehim!
‎Faci un pas spre mine, ‎fac și eu unul spre tine.
‎Începând de mâine, ‎trimite la școală toți analfabeții!
‎Nici vorbă!
‎- Războaie de țesut pentru femei? ‎- Nu mă enerva!
‎- Instalații de irigat ogorul? ‎- Ce? Un comunist!
‎N-are nicio legătură. ‎O bibliotecă pentru sat.
‎Crezi că facem un film? ‎Cere ceva posibil!
‎Un televizor?
‎În sfârșit! Televizor se poate.
‎Mai înveselește spiritele. Color?
‎- Spune da! Color. ‎- Spune televizor color! Alb-negru avem.
‎Aveți unul alb-negru? Bine, color.
‎- Trăiască dascălu'! ‎- Bine.
‎Când zici color, nu spui curcubeu, nu?
‎Doar color.
‎Dar când vine televizorul color,
‎ne vede și Bedia Akartürk?
‎Nu înțeleg nimic. Bine, televizor color.
‎Da!
‎- Bine! ‎- Fără supărare!
‎Vino! Adu-i dascălului o cafea tare!
‎- Aș vrea să… ‎- A spus televizor color.
‎Nu se găsesc color. O fi de contrabandă.
‎Da, sunt cu ochii pe el.
‎Kemal se împrieteni cu sătenii. ‎Alături de copii, era și el un copil.
‎Strângea recolta cu țăranii
‎și le împărtășea bucuriile.
‎Productivitatea satului crescu, ‎aveam covoare țesute,
‎iar alfabetizarea mergea bine.
‎Și lunile trecură.
‎Dar dragostea?
‎Cu atâtea treburi pe cap, ‎cine să-și găsească timp de asta?
‎Tu și cărțile tale.
‎Nu m-ai înțelege mai bine ‎dacă nu le citeai?
‎Și ce dacă le-am citit?
‎Cărțile tale sau eu? Gândește-te!
‎Cărțile tale, nu?
‎Pentru citit, da.
‎Dar pentru trăit, te-aș alege pe tine.
‎Citește-mă și pe mine!
‎Răsfoiește-mă, lăsă-mi semn ‎unde te-ai oprit și continuă a doua zi!
‎Ești foarte diferită, știi?
‎Mincinosule!
‎Sunt o fată ca oricare.
‎Aici e casa mea.
‎E ceva deosebit la tine.
‎Dascălule! Te-aș tăvăli chiar aici…
‎Dar suntem în sat.
‎M-am înfierbântat.
‎Jur că ard toată.
‎Când i-ai spus vorbele alea alese ‎tatălui meu, m-am înfierbântat.
‎Kemal!
‎Vrei să-ți arăt țâțele?
‎Ce vorbești, Nazlı? Corpul e un templu. ‎Tu ești un boboc de trandafir.
‎Nu te voi ofili.
‎Mi se fâlfâie!
‎Atinge…
‎Atinge-mă aici, peste șalvari!
‎Atinge-mă, fă ceva aici!
‎- Așa! ‎- Nici vorbă. Mama ta e acolo.
‎Te-aș mânca cu totul. ‎Ți-aș smulge mustăcioara aia blondă.
‎- Vrei să stau la pieptul tău? ‎- Nu.
‎Ne-am duce acolo, sub copac, ‎și-am fi ca unu.
‎Mama ta e aici.
‎Nazlı!
‎Ce-i spuneai?
‎Kemal vrea să deschidă ‎o fabrică de bulion.
‎Ce știu eu de așa ceva?
‎Despre ce vorbește?
‎Bulion?
‎Înăuntru cu tine!
‎- Ziua bună! ‎- Mulțumesc.
‎Se dă la fata tătucului. Terminat.
‎Mestan! Cum merge, năzdrăvanule?
‎- Chestii amoroase? ‎- Da.
‎Ia-o pe fata asta!
‎Așa voi face, Mestan.
‎Orășencele alea fițoase ‎nu-s mai bune decât ea.
‎Ea e mai bună.
‎Mâinile ei sunt ca bumbacul moale. ‎Ochii, ca de căprioară.
‎E ca glia. O mamă grijulie care naște.
‎Miroase.
‎Ce?
‎Miroase a pământ.
‎Miroase a glie. Miroase a grâu.
‎Nazlı miroase a pământul meu natal. ‎O voi lua.
‎O să primesc un premiu?
‎Premiu?
‎Doamne!
‎Vino!
‎Ești nebun.
‎- Vorbești serios, Kemal? ‎- Da, tătucule.
‎Începe pregătirile de măritiș!
‎Să nu-mi zici mai târziu ‎că ești din altă lume!
‎Are surori mai mari, care stau la oraș.
‎Sunt surorile ei. ‎Ar trebui să le întrebăm, nu?
‎Bine spus. Ai dreptate. ‎O femeie trebuie să aibă un nume.
‎Și un cuvânt de spus.
‎Anunță-le! Le voi cere binecuvântarea.
‎Bine că gândim la fel. ‎Pot să-ți spun tată?
‎Să nu ne grăbim!
‎Ești la datorie acum. ‎Nu lua decizii în vremuri de restriște!
‎O vreau alături pe Nazlı ‎indiferent de vremuri.
‎Vreau binecuvântarea surorilor ei.
‎- O voi lua pe Nazlı cu mine. ‎- Să mă iei cu tine?
‎Tată! Nu vreau să vină surorile mele.
‎- Termină! Mai vedem noi. ‎- Kemal, n-au ce să caute aici.
‎Ar trebui să vină, Nazlı. ‎Să le spun și lor cât te iubesc.
‎N-am știut ce să fac ‎cu o asemenea propunere din senin.
‎Am trimis vorbă fetelor mele la Istanbul, ‎să vină numaidecât.
‎Eu nu-s așa de educat ‎ca să vorbesc cu dascălul.
‎Măcar ele văd lucrurile la fel.
‎M-am gândit că ar putea sta de vorbă.
‎Dar am spus-o de atâtea ori. ‎Nazlı nu e pentru funcționari.
‎Mulți i-au făcut ochi dulci.
‎Dar cine mă ascultă pe mine?
‎Că vorbește Fehim ‎sau se bășește un măgar, e tot aia.
‎Türkan, bun-venit!
‎Mulțumesc. Bună ziua!
‎- Hülya, bun-venit. ‎- Mersi. Salutări!
‎Filiz, eu sunt Fehiman. Ce mai faci?
‎Bine, mulțumesc.
‎- Felicitări! ‎- Mulțumesc.
‎- Ziua bună!
‎- Sunt aici? ‎- Da. Surorile mele sunt aici.
‎- Ele sunt? ‎- Da.
‎- Câți copii sunteți în familie? ‎- Patru fete, un băiat.
‎Mă jur că te iau la pumni. ‎Cu tot cu genele tale.
‎Ce fel de familie e asta?
‎Ce? Tu te-ai mulțumit cu mai puțin.
‎- Alea sunt surorile tale? ‎- Da.
‎Cum m-ai putut înșela?
‎Fă-ne cunoștință acum!
‎- Altfel, te las repetent. ‎- Bine, calmează-te!
‎Hai, vino cu mine!
‎- Ce mai faci, Feramuz? ‎- Bine. Mulțumesc. Voi?
‎- Bine, slavă Domnului. ‎- Hopa!
‎- Ferit, scumpule, vino încoace! ‎- Ferit!
‎Vino aici! Ne-a fost dor de tine.
‎- Surioară! ‎- Dragule!
‎- Ferit, ai terminat a cincea? ‎- Aproape. El e dascălul Kemal.
‎- Dle învățător, bun-venit! ‎- Bun-venit!
‎Bună ziua!
‎Eu sunt dascălul Kemal.
‎Eu sunt avocat Filiz Kadınoğlu.
‎Eu, inginer-șef Türkan Kadınoğlu Koca.
‎Eu sunt cea mijlocie, ‎Hülya Kadınoğlu. Primăriță.
‎Primăriță?
‎Nu vorbiți serios, nu?
‎Spuneți-mi că glumiți!
‎Fir-ați voi să fiți!
‎Sunteți aici și eu nu știu?
‎Eram pe ogor, surioară!
‎Da' ce bine mirosiți!
‎Uitați! Kemal, logodnicul meu.
‎Dom' Kemal? Ce zici? ‎Toți copiii împreună.
‎Ce minunat!
‎Cumnatule!
‎Kemal! Cavalerul meu blond, te simți bine? ‎Uitați-vă la el!
‎- E minunat, dragă. ‎- Frumos.
‎Vă doresc fericire.
‎Din ziua aia, ‎dascălul Kemal n-a mai fost om.
‎N-a mai spus nimic despre producție ‎sau cooperativă.
‎Era zdruncinat.
‎Ce faci, Kemal?
‎Fabrica de bulion merge bine, ‎dar ție nu-ți pasă.
‎De ce nu ești ca surorile tale? ‎M-ați înșelat.
‎Vino încoace!
‎M-am dus la primărie, pentru acte.
‎Cică ai evitat să faci armata.
‎M-au înregistrat greșit.
‎Crezi că-mi verific buletinul zilnic? ‎Evident că sunt femeie.
‎Pe dracu'! Compară-te cu surorile tale!
‎Nu ți se pare nedemn de tine ‎să mă judeci după înfățișare?
‎Lasă șmecheriile!
‎Dacă ai tăi au putut crește ‎niște fete ca ele, cu tine ce e?
‎Acum de ce mă alungi?
‎De ce? Ce ți-am făcut?
‎- Nu te mai plac. ‎- Da, sigur.
‎Nu mai vorbi așa în casa mamei, ‎că te strâng de gât!
‎- Nu te plac! ‎- Gura!
‎- Ce e cu tine? ‎- Am de toate.
‎Slavă Domnului! ‎Tu ce ai, sulă blondă?
‎Mamă!
‎Da, draga mea?
‎Ți-am spus să nu le chemi ‎pe surorile mele mai mari!
‎M-ați înșelat.
‎Nu te-a înșelat nimeni. ‎Ești victima propriilor prejudecăți.
‎Ai privit totul prin clișeele tale, ‎fără să fii atent la altceva.
‎Asta e Nazlı.
‎Iar ăsta sunt eu.
‎Ele sunt surorile ei. ‎Trebuie să iei lucrurile ca atare.
‎În capul tău, ți-ai imaginat ‎niște țărănci cu ceafa groasă.
‎Și ai devenit arogant.
‎Apoi te-a luat valul ‎până te-a dat pe spate.
‎Ce ți-am spus eu?
‎Am zis „eu îți bătătoresc calea”.
‎Dă înapoi și uită-te, exact așa am spus.
‎Am încercat să te avertizez ‎că nu-i de tine.
‎Dar tu te-ai urcat ‎pe piedestalul de dascăl.
‎Ți s-a urcat la cap.
‎Acum, haide, ia-o!
‎Produce! Reproduce, dacă îndrăznești!
‎Haide! Dă-i înainte!
‎Viața la oraș poate deforma percepțiile.
‎Firea noastră ne-a silit să plecăm.
‎Ferit nu poate pleca acum.
‎- Nu. ‎- Nu vrea.
‎Fiindcă el e Ferit.
‎Iar eu sunt Hülya.
‎Adoptați o perspectivă individualistă?
‎- Kemal, dumneata ce idealuri ai? ‎- De ce nu te întorci la ele?
‎Credeți că mi-a mai rămas vreunul? ‎Că am o tovarășă?
‎- E ca Oğuz Atay, nu? ‎- Aceeași solitudine.
‎- Spune doar căcaturi. ‎- Da, asta o să fac.
‎Dar acum, am un ideal.
‎Să nu produc nimic. ‎Și nici să reproduc.
‎De aceea, am decis ‎să nu mă însor cu Nazlı.
‎- Văleu! ‎- Văleu!
‎Blestematule!
‎Blestemat să fii, bulangiule!
‎- Vai! ‎- Nazlı, te rog!
‎Nazlı!
‎Ai grijă cum vorbești, toanto!
‎Nu l-ai auzit ce mi-a spus?
‎Ești o potaie!
‎O potaie!
‎Ia-ți inelul și bagă-l în pizda mă-tii!
‎- Nazlı! ‎- Ajunge!
‎- Ce să fac, Hülya? ‎- Ușurel!
‎Așa reacționează ea.
‎N-ar fi trebuit s-o superi.
‎Gura! Ai 40 de ani ‎și încă ești într-a cincea.
‎Am 14 ani. Am picat doar doi ani.
‎Bine! Mai adaugă un an. ‎Apropo, îl las repetent pe fratele vostru.
‎- Vezi? ‎- E decizia ta. Tu știi mai bine.
‎Da, și mai știu și altele.
‎L-am ținut în puf pe ticălos!
‎Alo! Terminați!
‎Ajunge!
‎- Haide! Să te văd! ‎- Tată, dă-mi drumul!
‎Rămas-bun!
‎Îmi cer iertare.
‎M-a cam luat valul.
‎S-au făcut greșeli.
‎Am vrut ca satul ăsta să înflorească.
‎Dar mi-am învățat lecția.
‎Puteți înflori și fără zevzeci ca mine.
‎Dacă așa e să fie. Clar ca bună ziua. ‎Nici nu se discută.
‎Și vă las în dar fabrica mea de bulion.
‎Ce am învățat? Să nu mă amestec.
‎Vă mulțumesc pentru tot. Mestan!
‎Numai tu mă înțelegi.
‎Oi fi tu nebun, dar ești un om adevărat.
‎Vino să te îmbrățișez!
‎Omule…
‎Sunt polițist.
‎Polițist, spui?
‎- Nici asta n-am văzut? ‎- Ești prea naiv.
‎Nu-ți schimbi niciodată opiniile. ‎Îmi cer scuze.
‎Domnule, nu-l mai urmăresc ‎pe dascălul Kemal.
‎Polițist, deci?
‎E un idiot. Nu, de-a binelea. ‎Nu e o amenințare. Terminat.
‎Regret, e slujba mea.
‎Dar te felicit. ‎Ai merita un premiu pentru cum ai jucat.
‎Mersi.
‎Cum te cheamă?
‎Mestan. La fel.
‎Nici la asta nu m-am așteptat. ‎Credeam că e un nume fals.
‎Nu-i nimic.
‎Rămas-bun!
‎Dascălule!
‎Ține minte un lucru!
‎Nu poți înfrumuseța o bășină.
‎Unii ciobani sunt vai de capul lor,
‎iar unele oi joacă ciobanii cum vor.
‎Hai, valea!
‎SFÂRȘIT
‎Subtitrarea: Nicu Teodorescu