EN NETFLIX-SERIE
Alla skrattade åt er skräckfilm, Erşan.
Jaså, skrattade de?
Det beror på att skratt är den bästa boten mot rädsla.
-Blev det nåt pris? -Jo, förstår ni, efter filmen…
När det låter "smack-smack-smack" från publiken…
Det är det bästa priset vi kan få.
-Applåderna. -Smack-smack-smack…
-Det är vår belöning. -Applåderna.
En dans med elden!
Och vänd!
Samhället trycker ner er.
Samhället vill stoppa er. Stopp, stopp, stoppa er.
Ni blommar ut!
-Bra, Feride. -Ja, du går verkligen in för det.
Har du mycket undertryckt inom dig, gumman?
Nej, det handlar om livsåskådning. Man ska göra sitt bästa. Visst?
Ska vi ta blomningen en gång till?
-Samhället… -Ja.
Ni hör vad samhället säger, men ni bryr er inte! Ni är självständiga.
Självständiga, just det.
Vad duktiga ni är.
-Hej, gumman. -Bra att du kom, Alev. Gå och byt om.
Jag hörde "dans", så jag klädde upp mig…
-Ska du gå på hennafest, eller? -Håll käften.
En dans med elden handlar inte bara om dans, Alev.
Den har många budskap.
Det är en historia om enkla människor, som den lilla flickan Seda.
-Och så det här, Erşan. -Inåt…
Flickan söker sig inåt.
Hon sluter sig…
Hon är självständig…och blommar ut!
Sen kommer pressen igen. Pressen… Men hon bryr sig inte.
Hon låter sig inte tyngas ner.
-Och så det här… -Lyssningen?
-Nej, generationsklyftan! -Ja.
Kryp ihop. Stå emot. Ni är självständiga!
-Har ni tagit nåt? -Nej.
Ska det här vara en flickas första steg ut i kvinnolivet?
Jag tänkte mig nåt sånt här…
Mer så.
Kan vi lyfta blicken lite, Alev?
Jag tog med sarma och kısır, men då struntar vi väl i det.
-Kom igen nu. -Vi fortsätter.
Vi förslavas av samhället. Vi är slavar, slår ner med blicken…
Nu händer det… Nu! Vi är självständiga!
-Självständiga! -Skulle vi vråla också?
Vråla!
Det var där jag slängde tyget. Var är Altın och Tumtum?
Jag är självständig igen. Nu går jag.
-Cigg? -Nej.
-Ta en. -Lägg av.
Okej.
Vad fan håller vi på med?
-Skräck och dans? -Lägg av nu.
Jag kan inte dansa när folk svälter.
-Ursäkta mig. -Ja?
-Är du hungrig? -Ja, utsvulten.
Där ser du! Erşan bryr sig inte.
Precis. Jag har fått ett anbud från Kenan Film.
Jag, Halil Ergün och Tarık Akan.
Menar du allvar?
-I den ordningen? -Nej, Tarık, Halil och jag.
-Det är ändå bra. -Ja.
En film om samhällsproblem, fackförbund, arbetsrätt, såna saker.
Och en inre resa.
-Spelas den in i Istanbul? -Ja.
Ja, ska det vara en inre resa så är det ju rimligt att vara här.
Ja.
Jag måste välja mellan En dans med elden och den.
Jag skulle hellre göra den, men jag har ju lovat.
-Tumtum, uppriktigt sagt… -Ja?
Jag har ett manus till en film med titeln Magister Fahri.
Om samhällsproblem. Om du ställer upp så gör vi den.
Hur mycket får jag?
Det handlar inte om pengar, utan om andra problem.
-Pengarna är alltså ett problem. -Nej.
-Kom, så tar vi en öl. -När människor svälter?
-Kom så snackar vi, kamrat. -Kalla mig inte för "kamrat" öppet.
Vad är du rädd för, va?
Jag behöver 38 meter tyg, Mami. Vi ska kasta upp det och gå in under det.
Och så har jag en överraskning.
På slutet ska Ateş dansa naken.
-Helnäck? -Frigjord.
-Vadå "frigjord"? -Han menar helnäck.
Hittills har vi bara sett honom i kalsonger. Det blir första gången utan.
När Seda får veta vem hon är i filmen så börjar hon ifrågasätta samhället.
Genom dansen.
-Men jag ska väl vara påklädd? -Ja.
Kom in.
DEN TORRE MURAD
-Hej. -Var har ni varit?
Jo, En dans med elden…
-Ja? -Det känns inte bra för oss.
Vi har tänkt på det här. Vi vill ha nåt socialistiskt, nånting…
Vi vill breda ut våra vingar.
-Vilka vingar? -Altın har ett jättebra manus.
Med Dengeteaterns och Hal-Ders vill vi filma Magister Fahri.
På egna vingar?
Vi skulle vilja be om 14 500 lira, om det inte är för mycket besvär.
14 500 lira? 7 250 per vinge?
-Va? -Vadå "va"?
Det räcker, Pyro. Han kommer att ge dig en roll.
Är det bönedansen?
-Det stämmer. -Jättefint.
-Du får rollen som Buğra. -Tackar.
-Vad ska ni ha 14 500 till? -Filminspelningen.
-Ska ni skinna oss för att göra en film? -Muammer…
Den här dansfilmen, känner du dig bekväm med den?
Vad tror du själv? Han ber mig om 38 meter siden!
-Vad kommer er film att kosta? -Kamraterna i kollektivet tar inte betalt.
Med 50 i utgifter blir det 14 550. Vi filmar i en by.
-I en by… Det är billigt. -Filmen gör upp räkningen.
-Med systemet. -Varför det?
Explosioner och strider?
-Bara en samhällelig explosion. -Och klasskamp, så klart.
Jag tänkte om ni behövde stuntmän och så.
Vänta lite.
-Magister Kemal, var det så? -Fahri.
Er respektlöshet mot dansen kommer att stå er dyrt.
Stick och brinn!
Erşan…
Det här ska vi berätta om när vi vinner pris.
-Ska ni vinna pris? -Absolut.
Så fan heller! Jag ger rollerna som Berkun och Oytun till några andra. Stick!
-Din film saknar engagemang! -Jaså?
Ja. Du kommer att få dig en läxa. Berkun och Oytun…
Vi filmar inte för några Berkun och Oytun.
Vi filmar för Ali, Veli, Ayşe och Fatma!
Gör det, ni. Ut härifrån!
-De dumpar mig. -De kommer att få spö på premiären.
Bra.
Ett helt nytt projekt, Magister Fahri. En prisvinnare.
Vilka är med?
Utan inbördes ordning: du, jag,
Tumtum, Seyyal om hon vill,
Tarık Akan och Halil Ergün
Sluta hitta på.
Jag måste för att övertyga dig. Det är en film om arbete.
"Ja, ağa…" Den utspelar sig i en by. Du måste läsa den.
Visst kan jag läsa, men berätta mer om priset.
Filmen sätter samhällsproblem i fokus.
-Och lutan? -Till filmmusiken.
Vi har musikern klar.
Jag vill inte säga för mycket, men tänk Aşık Veysel eller Karacaoğlan.
Karacaoğlan gör nog ingen filmmusik, för han är död.
Jag spelar den idealistiske läraren.
-Jag är byns revolutionär. -Som är kär i mig?
Vem annars?
Hejsan.
Ska hon också vara med?
Oroa dig inte. Om hon vinner pris blir det för bästa biroll.
Du vinner för bästa huvudroll.
Och jag ska spela bybo. Ska alla spela bybor?
-Nej då. -Inte alla.
-Seyyal spelar journalisten. -Från stan. Inga priser där, alltså.
Jag skulle väl också spela bybo? Varför journalist?
-Strunt samma. Dricker vi whisky? -Nej, te.
Hon begriper sig inte på sånt där, men jag blir jättebra som bybo.
"Jajamän."
Säg det inte som en man.
"Jajamänsan…"
-Det var bättre. Vi får jobba på det. -Eller hur?
Vad gör du, İbrahim?
Sitter.
Han går verkligen in för rollen, den rackaren.
-Han får nog också pris. -Bästa manliga biroll.
Jag ska ändra dina "pappa" till "far", så kan vi läsa sen.
Tack, kära du.
-Är det många repliker? -Tio minuter.
-Med "far", menar jag. -Ska hon också spela bybo nu?
Varför skulle en journalist säga "far"?
Hon måste ju ha koll på kulturen. Det är en parentes.
Jag tänker inte bråka om det här. Hej då!
De har värvat Alev och Seyyal. De vill inte göra dansfilmen.
Deras film har tydligen "djup". Vad har vi gjort för fel, Pyro?
-Saknar vår film djup? -Nej då, den har djup.
Men jag tror att de är ute efter att vinna priser.
-Som vadå? -Guldapelsinen.
Magister Fahri… Det är uppenbart att de vill göra en snyftare.
-Hur har vi kunnat missa det? -Snälla Erşan, låt bli.
Nu håller vi oss på jorden och slutar drömma om apelsiner.
-Varför det? Vi gör också film. -Du har gjort 20 filmer i kalsonger.
Du har bara haft byxorna på i fem månader.
Du ville ha skräck och svärd, så du fick det.
Släng in lite sex, säger jag, men du vägrar.
Kom ner från molnen!
Om du ska fortsätta så här behöver vi ta ett snack,
för nu går alla barens intäkter till dig.
-Jaså, det tycker ni, era fjollor? -Det skulle bli en bra film!
-Vad för nåt? -Era fjollor!
Det rymmer både erotik och komedi.
Vi får hitta en lämplig motspelare…
-Kanske du? -Nej, jag är för gammal.
-Tror du inte att vi kan vinna priser? -Du gör ju inte det!
Det ska vara bekräftelse, mening, symbolik… Vem bryr sig?
Utan oss hade inte Den torre Murad blivit gjord.
Lägg ner nu.
Vi har inte haft möjlighet att jobba ihop, men jag gillar din stil.
Jag ska inte bara spela Buğra, jag ska göra honom levande.
Tack, Pyro.
Än sen om de vinner priser och gör en snyftare?
Skit samma! Låt oss sköta vårt.
Erşan, min pojke.
Jag har inte långt kvar. Gör mig inte upprörd i onödan.
Vad är det för inställning?
Jag kan se er framför mig på röda mattan i Adana, Antalya och Cannes.
Cannes?
Monsieur… Festival?
Festivalen är slut, min herre.
-Slut? -Ja.
Fan!
Du har rätt. Vi skriver ett nytt manus.
Jag heter Erşan Kuneri och är inte porrfilmare.
Jag ska göra den fulländade socialistfilmen i lantlig miljö.
Den ska heta Kemals kooperativ.
Filmen ska dofta jord. Den ska dofta Anatolien!
Anatolien? Du har aldrig ens varit i Kadıköy.
Du skulle gå vilse i Bostancı.
-Säger du det? -Jag tror på det här.
Dans är bra, men Anatolien är mycket bättre.
Nå, dans eller Anatolien?
Anatolien! Men manuset ska vara lågmält, inte för pretentiöst.
-Nyskapande! -Realistiskt!
Du kan börja planera vad du ska ha på dig på galan.
Hör på, Erşan.
Om du vinner guldapelsinen kommer jag till galan i kalsonger, okej?
Okej, vännen. I kalsonger.
Det här är vår by, Erşan.
-Jättefint. -Vilken vacker by.
Den för tankarna till Karacaoğlan.
Karacaoğlan betraktade naturen och människorna som jämlikar?
Ja… Jag tänker mer på Balzac.
-Balzac? -Ja, du vet.
Han sa att…man är vad man äter.
Den här byn blir perfekt. "Finemang."
Ursäkta. Jag heter Erşan Kuneri.
Vi ska göra en film i er by och vill göra den rättvisa.
Vad har ni mest akut behov av här?
Empati.
-Empati? -Jaså, empati?
-Anteckna det. -Ja.
Vi måste fokusera på empatin.
Servera, kamrat.
Te, kamrater?
-Ja! -Ja!
-Gärna det. -Det ska bli gott.
-En kvar… -Ge mig en.
-Kamrat. -Kamrater.
Te till kamraterna.
-Jag vill också ha. -Hur många har de druckit?
-270. -Men för helvete…
Giv mig tålamod…
Se till att få ut dem innan klockan 19. Säg att orkestern kommer hit.
-Jag går nu, så jag slipper se det här. -Okej.
Ska jag slå honom efter repliken eller före, Altın?
Hur löd repliken?
"Den här örfilen kommer från folket."
Slå honom på "folket", så går jag ut därifrån.
Den här örfilen kommer från folket!
İbrahim, kamrat, jag vill att klassklyftan ska synas i örfilen…
İsa, häll upp en whisky utan te.
Till mig med.
Tror du vi kan få nåt pris?
Jag vet inte, men vi får försöka.
Om jag vinner ska jag säga att priset är till alla kvinnor.
Dig inräknad.
Okej, visst.
Du passar bra som bybo, förresten.
Visst går det bra?
Var vi för taskiga mot Erşan? Jag kan inte sluta tänka på honom.
Vi har pratat om det här. Dans eller Anatolien?
Jag håller ju av honom. Jag tänker på honom varje dag.
Och dans och Anatolien behöver inte utesluta varandra.
Erşan skulle aldrig bli arg på oss. Han blir stolt över oss, ska ni se.
Kom igen nu.
-Manuset är klart. Det blev jättebra. -Äntligen!
-Ska vi fira med konjak? -Ja.
-Är du trött? -Ganska.
Du är otrolig, Erşan.
Du är så driven och ger verkligen allt. Det är en fin egenskap.
Jag har alltid nåt att säga, alltid nåt härinne.
Varför gjorde du en massa porr? Ångrar du dig ibland?
1965 fick jag andra pris i tävlingen "Filmens unga kungar".
-Är det sant? Ja.
Min första film, Du är mitt allt, kom 1964. Jag var cool på den tiden.
Vad fint.
Jag hade särskilda regler, inga kyssar och sånt.
Men sen blev jag utfryst och fick inga uppdrag på sju, åtta år.
-Vad gjorde du då? -Pumpade.
Pumpade bensin.
Och spelade lite plattor ibland.
Och så tio år senare gjorde du comeback.
Ja, och pumpade på ett annat sätt, i Grabben med slangen.
Men jag tog aldrig av kalsongerna. Och filmerna var inte dåliga, utan roliga.
Vi tjänade mycket pengar, men pengar har aldrig betytt allt.
Tror du verkligen på ett pris? Svara ärligt.
Det skulle jag aldrig få.
Nej, det tror jag inte.
Men…?
Jag vill bara bli ihågkommen.
Det är sent. Jag borde gå.
Ska jag köra hem dig?
Visst.
Hur många kvinnor har du skämtat så med?
Jag skämtar inte med kvinnor, raring. Jag skämtar aldrig med kvinnor.
Jaså, du?
Vet du vad jag gör med kvinnor?
Släpp in mig, Eryetiş! Släpp mig!
-Släpp! -Vad händer?
-Vad är det frågan om? -Anarkister.
När han ville ta betalt för 400 glas te blev det tumult.
-De kallade mig "medlöpare"! -Är du det?
-Jag vet inte ens vad det är. -De drämde lutan i huvudet på honom.
Gå till apoteket.
-Men för guds skull… -Bråkmakare!
Kamrater…
-Så här gör man inte. -Vänner!
-Erşan! -Ni ska få ert te!
Kamrater! Arbetande systrar och bröder!
-Visa lite medmänsklighet! -Du vet inget om med mänsklighet!
-Kom inte hit och använd stora ord. -Vi böjer oss inte för överheten!
-Aldrig! -Aldrig!
Du ville göra en kollektivfilm, Altın. Ingen dansfilm. Vad gör du här?
-Alev! -Fråga inte mig.
Han försöker påverka er! Lyssna inte!
-Uppviglare! -Va?
-Uppviglare! -Hördudu!
Ni har druckit 400 glas te och ätit 60 kringlor!
De vägrar betala för teet, Erşan. Jag är djupt besviken. Förlåt mig.
Sätt dig ner.
Sitt ner.
-Värnar vi om arbetares rättigheter? -Ja!
Vem slog Muammer?
-Jag. -Kom hit.
Den örfilen kom från mitt folk!
-Det här är oacceptabelt! Vi går! -Snälla ni, stanna…
-Vänner! -Kamrater!
Kamrat Medet, du åt ensam 21 kringlor! Skärpning!
Jag kan inte skapa konst när du gnäller om kringelsmulor!
Nu är det 22 stycken!
Du är åtminstone kvar, kamrat Candaş.
-Bra jobbat. -Nu gick de.
Så klart! Man kan inte göra socialistfilm utan att förstå folket.
Ni kan dra åt helvete med era mustascher.
-Kamrat Alev… -Dra åt helvete!
Du ger rollen som mamman i byn till en porrstjärna.
Vem skulle ha med oss i en socialistfilm?
Jag! Jag skulle ha med er.
Visst är ni mina kamrater?
Ska jag göra dansfilm? Jättekul…
Du får gärna vara min kamrat, raring.
Det ska jag!
Det här är vår nästa film, Kemals kooperativ.
Den bygger på observationer av verkligheten.
Vi vill berätta om folket genom folket.
-Har Feride tillbringat natten hos dig? -Snälla Alev…
Kan du förlåta oss, Erşan?
Klart jag kan. Ge mig en kram!
Altın, du…
Jag läste Magister Fahri. Feride och jag har gjorde ändringar.
Vill du vara med i vår film, Alev?
-Blir jag bykvinna igen? -Nej.
-Bra. -Seyyal?
Absolut.
-Vad säger du, Tumtum? -Räkna med mig.
Altın, kan du raka av dig mustaschen för filmens skull?
Sagt och gjort.
Mina vänner… Kom hit, bykvinnan.
-Har de gått? -Hur mår du, medlöparen?
-Får jag också vara med i filmen? -Självklart.
Häll upp te, Eryetiş! Vi betalar för det.
En dans med elden, Erşan. Här har du din Buğra!
Inte illa… Lägg allt i mitten, så slipper du huvudvärk.
Glöm dansfilmen. Vi ska ut på landsbygden.
Och från landsbygden till Cannes!
Allvarligt…
Mukhtar! Mukhtar!
KEMALS KOOPERATIV
Kom hit. Du behöver inte hojta bara för att det är en landsortsfilm.
Och stäng av musiken!
-Hej, mina herrar. -Hej.
Tackar.
Hej, vänner.
Välkomna till vår by, Avallar.
Jag ska berätta historien om vår by för er.
Allt började med att magister Kemal kom till byn.
Innan han kom var det en lugn och enkel by.
Det fanns inte mycket att berätta historier om.
Men vi hade elektricitet och svartvit tv.
Marken var bördig och gav goda skördar.
Vi hade det bra.
-Visst hade vi det? -Ja.
Ni hör.
Man ska inte ringakta bybor.
En kollektiv röst är ett tacksamt komiskt inslag.
Visst?
Magister Kemal talade mycket om att gå från individualism till kollektivism,
men han överdrev. Så var det.
Ni ska nu få ta del av en tankeväckande historia.
Under tiden ska jag njuta av en cigarett.
Välkommen, herr magistrat.
Tack.
Men det är "magister", inte "magistrat".
Tar du redan fram pekpinnen?
-Vart ska du, Murtaza? Kom tillbaka! -Varför blev han arg?
Inget att bry sig om. Lantisar… De vänjer sig.
-Barnen är ute, ser jag. -Ja, de leker.
-Går de inte i skolan? -Jo, men det är lördag.
Skolan går man i varje dag.
Den här kommer vi att få besvär med.
-Vad är det med dem, ağa Fehim? -Nusret.
Nusret? De sa att ağa Fehim skulle möta mig.
-Var har du fått arbete? -I Avallar.
Det här är Kızılca. Du vet inte ens var du ska gå av bussen.
Din by ligger långt där borta. Det blir en ordentlig promenad!
Så är det. Avallar ligger ditåt, efter Taşkale.
Tack. Om bara alla var som du.
Jag är byfånen! Mestan.
-Ska vi slå följe? -Gärna.
-Får jag pris nu? -Va?
Ett pris. Kolla, som jag spelar.
Så började magister Kemals vandring.
Han kom fram och bosatte sig i ett litet hus.
Det var där han träffade Nazlı.
-Böcker. -Ja.
-Har du läst allihop? -Javisst.
Klok magister.
Vänta lite.
Vadå?
Säg inte "vadå". Hellre "ja". Vad heter du?
Nazlı.
-Du är Fehims dotter, va? -Ja.
Bli inte kär i mig, lilla vän.
Bli kär i mig.
Tyst med dig! Dumbom…
Be din pappa att samla alla på kaféet.
Hälsa att magister Kemal vill säga några ord.
Ska bli, herrn.
"Herrn"? Säg "Kemal". Jag heter Kemal.
Vad sa du?
Du varnade mig för att bli kär, och så är du så kärvänlig… Din rackare!
Nazlı är burdus, men fin är hon!
Ja, fin är hon.
Du har en skön säng.
Tror du att det går, Mestan?
Tror du att vi kan få vår planta att slå rot här?
Vad menar du?
Kommer barnen att gå i skolan?
Kommer kvinnorna att arbeta?
Kommer vi att kunna dela allt lika?
Ett kooperativ, är det möjligt här?
Hur ska jag veta det?
Det vet du säkert.
Du må vara byfånen, men du kan ändå vara klokast av oss alla.
Fan, vad du tar i!
Nu brottas vi!
Jag kommer!
4434 till centralen. Den misstänkte läraren har anlänt.
Han har redan börjat spy ut kommunistpropaganda.
Han sa "kooperativ". Klart slut.
-Välkommen, magistern. -Tack.
Jag heter Kemal. Magister Kemal.
-Hur vet vi att du är lärare? -Det hörs ju: magister Kemal.
Jag är här för att vägleda er, som en fyrbåk,
för en gemensam produktion…
-Vad är sju gånger åtta. -56.
-Nio gånger nio. -81.
-Hur många årstider är det på ett år? -Fyra.
Han är kunnig.
Jag har en fråga.
Varsågod, Mestan.
Får jag pris?
-Va? -Ett pris.
Ett pris? Först måste jag bli vän med byborna.
56 gånger 11!
-56 gånger 11? -Ja.
56 gånger 11, ja…
245 gånger 376!
-Hördu, din… -Hej, allihop!
God dag, ağa.
Välkommen, Feramuz.
Sluta besvära magistern nu.
-Välkommen, magistern. -Magister Kemal.
Fehim. Ursäkta att jag är sen.
-Kyss magisterns hand! -Det behövs inte.
Varför kom inte ni hit med de andra, Fehim.
Jag behandlade dig med respekt och bad min son att kyssa din hand,
så var inte uppkäftig.
Dessutom vet ağa bäst hur han ska disponera sin tid, eller hur?
Ja.
Herrefolkens tid är förbi, Fehim.
-Hörde du, pappa? -Ja.
Bäst att jag lägger i backen.
Han säger att herrefolkens tid är förbi.
Hämta lite rakvatten åt magistern,
så att han kan vakna till när han baddar sig på kinderna.
Varför ska våra kvinnor stå där borta?
-Ska inte de vara längst fram? -"Våra kvinnor"? Passa dig!
-Era kvinnor, sa jag. -Försök inte.
Jag menar att kvinnor ska respekteras. De ska ta plats längst fram.
Visst, Nazlı?
Inte vet jag, dummer!
-Nazlı… -Vilken årskurs går du i?
Oss köper du inte, det ska du ha klart för dig.
Jag frågade vilken årskurs pojken går i.
Lär ut multiplikationstabellen,
att det är fyra årstider och 365 dagar på ett år,
och om mukhtarens plikter. Det räcker.
Jag har ögonen på dig, så inga anarkistfasoner.
-Jag fyller bara i luckorna åt dig. -Det där förstod jag inte ett ord av.
Jag vill gå ut femman.
-Femman? -Ja.
Varför har du inte gjort det?
Lärarna blir alltid osams med pappa.
Det borde du ha listat ut, pappskalle!
-Din lilla jävel… -Va?
Inget.
Bråka inte med mig, magistern.
Du får fria händer, så ser vi hur det går.
Inom kort får vi nog se ditt sanna jag.
För varje steg du tar mot mig, så tar jag ett mot dig.
Från och med i morgon vill jag att alla analfabeter går i skolan.
Glöm det!
-Vävstolar till kvinnorna, då? -Nu får du ge dig.
-Bevattningskanaler? -En kommunist!
Vad har det med saken att göra? Ett bibliotek!
Tror du att det här är en film? Kom med nåt rimligt.
Tv?
Där har vi nåt! Tv blir bra.
Det blir man åtminstone glad av. Färg-tv?
-Säg ja, säg färg-tv. -Ja, svartvit tv har vi redan.
Så svartvit tv har ni? Låt gå, färg-tv.
-Magistern! -Så ska det låta!
-Du menar väl inte regnbågsfärger då? -Nej, vanlig färg-tv.
När vi får färg-tv kommer väl Bedia Akartürk att kunna se oss med?
Jag fattar ingenting. Då säger vi så, färg-tv.
Ja!
-Bäst att hålla sig vän med folk. -Ge magistern en kopp kaffe.
Nu pratade han om färg-tv.
Såna är det brist på. Säkert smuggelgods.
Jag har ögonen på honom. Klart slut.
Kemal blev vän med byborna. Han lekte med barnen,
hjälpte bönderna med skörden, och delade deras glädje.
Produktionen i byn ökade, vi skaffade vävstolar
och arbetade med läskunnigheten.
Månaderna gick.
Men hur var det med kärleken?
Fanns det tid för den, bland allt annat?
Du och dina böcker…
Skulle du inte förstå mig bättre om du inte hade läst dem?
Än sen om jag läser?
Dina boktravar eller jag? Tänk efter.
Böckerna, va?
För läsning, ja.
Men för livet väljer jag dig.
Läs mig med. Läs mig!
Vänd blad, märk ut sidan, och läs vidare nästa dag.
Du är helt unik.
Lögnare där. Jag är bara en vanlig flicka.
Och nu är jag hemma.
Det är nåt visst med dig.
Jag skulle kunna flyga på dig här och nu, magistern…
Men vi är i byn.
Jag är glödhet.
Jag brinner upp.
När du säger så där kloka saker till pappa blir jag alldeles varm.
Kemal…
Vill du se mina bröst?
Vad är det du säger, Nazlı? Kroppen är ett tempel.
Du är en knoppande ros.
-Jag ska inte besudla dig. -Skitsamma!
Känn…
Känn härunder med handen.
Ta på mig, gör nåt!
Sluta, din mamma är här.
Jag skulle kunna äta upp dig, nafsa i mig din blonda mustasch.
-Vill du att jag vilar på ditt bröst? -Nej.
Vi kan ligga sammanflätade där under trädet…
Din mamma kommer.
Nazlı!
Vad pratar du med honom för?
Kemal vill öppna en tomatpuréfabrik, men sånt vet jag inget om.
Vad pratar hon om?
Tomatpuré?
In med dig!
-Ha en bra dag. -Tack.
Han flörtar stenhårt med ağas dotter.
Mestan, min pojke. Hur är det?
-Hjärtesaker? -Ja.
Ta flickan, du.
Det ska jag, Mestan.
De fina stadstjejerna är ingenting mot henne.
Hon har händer som bomull.
Ögon som ett rådjur
Hon är som jorden, en mor som ger liv åt andra.
Hon luktar.
Va?
Hon luktar jord.
Hon doftar jord och vete.
Nazlı doftar som mitt hemland. Jag ska ha henne.
-Får jag ett pris? -Ett pris?
Herregud…
Kom.
Du är knäpp.
-Är det på allvar, magister Kemal? -Ja, ağa.
Förbered för bröllop.
Kom inte och klaga på att ni är av olika världar sen.
Hon har systrar inne i stan.
Det är lämpligt att fråga hennes storasystrar om deras åsikt.
Det var klokt sagt. En kvinna ska få synas.
Och höras.
Ring och be om deras välsignelse.
Det är bra att vi är överens. Får jag kalla dig för svärfar?
Sakta i backarna.
Du är här på obligatorisk praktik, så gör inget förhastat.
Jag vill ha Nazlı vid min sida, vad som än händer.
Jag vill ha hennes systrars välsignelse.
-Jag vill bära min Nazlı över tröskeln. -Bära mig?
Jag vill inte att mina systrar kommer hit.
-Vi får se hur det blir. -De behöver väl inte komma, Kemal?
Jo, jag vill berätta för dem hur mycket jag älskar dig.
Det plötsliga frieriet tog mig på sängen.
Jag bad mina döttrar komma hit från Istanbul på en gång.
Jag är inte intellektuell som magistern. De skulle åtminstone vara på samma nivå.
Jag tänkte att de kunde sätta sig och prata.
Men Nazlı är inte sån.
Många lärare har uppvaktat henne, men ingen har lyssnat.
Ağa Fehims prat är som en åsnefjärt för deras öron.
Välkommen, Türkan.
Tack. Hej.
-Välkommen, Hülya. -Tack. Hej.
Hej, Filiz. Hur står det till?
Tack, det är bra.
-Gratulerar! -Tackar.
Ha en bra dag.
-Har de kommit? -Ja, mina systrar är här.
-Är det de? -Ja.
-Hur många syskon är ni? -Fem. Fyra flickor, en pojke.
Fan ta era gener! Ska det här föreställa en familj?
Du har ju gjort ditt val.
-Är det där era systrar? -Ja.
Hur kunde du lura mig?
Presentera oss för varandra.
-Annars underkänner jag dig! -Lugn, magistern. Kom.
-Är allt bra, Feramuz? -Ja, tack. Och med er?
Det är bara bra.
-Älskade lilla Ferit! Kom hit! -Ferit!
Vi har saknat dig!
-Mina systrar! -Vännen!
-Har du gått ut femman än? -Snart. Titta, där är magister Kemal.
-Välkommen, magistern. -Välkommen.
Hej. Magister Kemal.
Filiz Kadınoğlu, advokat.
Türkan Kadınoğlu Koca, ingenjör.
Hülya Kadınoğlu, mellanbarn och borgmästare.
Borgmästare? Ni menar inte allvar.
Säg att ni inte menar allvar.
Era rackare!
Varför har ni inte sagt att ni är här?
Jag var ute på åkern och arbetade.
Vad gott ni luktar!
Där är Kemal, min fästman.
Nu är de fem syskonen samlade, magistern.
Gud välsigne er!
Svåger…
Kemal, min blonde riddare… Visst är han stilig?
-Jättefin, vännen. -Verkligen.
Jag önskar er all lycka.
Sen den dagen var magister Kemal en spillra av sitt forna jag.
Han pratade inte mer om produktion eller om kooperativ.
Allt hade förändrats.
Vad är det, Kemal?
Tomatpuréfabriken går hur bra som helst, men du är likgiltig.
Varför är du inte som dina systrar? Du lurade mig.
Kom hit. När jag var i stadshuset för att hämta vigselpappren
sa de att du var vapenvägrare!
Det står fel i registret.
Varför skulle jag titta på mitt id-kort? Alla ser att jag är kvinna.
Så fan heller! Se bara på dina systrar.
Är det inte under magisterns värdighet att döma mig efter mitt yttre?
Gör dig inte till.
Om dina föräldrar har fått döttrar som de, vad hände då med dig?
Varför är du sån mot mig nu? Vad har jag gjort dig för ont?
-Jag tycker inte om dig längre! -Tyst med dig!
Du säger inte så till mig i min mors hus!
-Vad är det för fel på dig? -Det är verkligen inget fel på mig.
Ska du säga, blondpitt.
-Mamma! -Vad är det, vännen?
Jag bad er att inte ta hit mina systrar!
-Ni har lurat mig! -Ingen har lurat dig!
Du var så uppfylld av dina förutfattade meningar att du inte såg nåt annat.
Det här är Nazlı.
Det här är jag.
Och det här är hennes systrar. Det är bara att acceptera.
Du var förblindad av din bild av hur lantisar ska vara,
och red på din höga häst i full galopp, tills du till slut föll av.
Vad var det jag sa?
Jag sa att jag fyllde i luckorna åt dig.
Spola tillbaka och kolla.
Jag varnade dig och sa att hon inte är din typ.
Men du klev upp på din piedestal så fort du hörde nån säga "magistern".
Du går inte att lita på.
Seså, ta henne nu.
Föröka er!
Sätt igång!
Stadslivet kan grusa omdömet.
Vi var de vi var när vi flyttade.
-Ferit kan inte flytta härifrån. -Nej.
Han är ju Ferit.
Och jag är Hülya.
Skulle det här vara ett uttryck för individualism?
-Vart tog dina ideal vägen? -Försök hitta tillbaka till dem.
Har jag några ideal kvar nu? Har jag några gelikar?
-Visst tänker man på Oğuz Atay? -Ja, samma vemod.
-Det är bara skitsnack! -Ja, nu går jag och skiter!
Jag bytt ideal. Jag ska inte producera ett dugg. Inte föröka mig heller.
Därför tänker jag inte gifta mig med Nazlı.
Fan ta dig!
Din jävla fitta!
-Men snälla Nazlı! -Hördu!
Tänk på språket, kukhuvud.
Hör ni inte vad han säger till mig?
Din hund!
Du är en hund!
Ta din ring och kör upp den i din morsas fitta!
Nazlı!
Vad ska jag göra, Hülya?
Hon reagerar så.
Du ska inte förolämpa henne.
Håll käften. Du är 40 år, men går i femman.
Jag är 14. Jag har bara gått om två år.
Då får du gå om ett till. Er bror får underkänt, så ni vet.
-Där hör ni. -Du där vet du bäst.
Ja, ibland vet jag bäst.
Och den jäveln gullade vi med!
Sluta!
Nu räcker det!
-Kom då! -Släpp mig, pappa!
Adjö.
Förlåt mig.
Jag tappade fattningen en stund.
Jag begick vissa misstag.
Jag ville bara att byn skulle blomstra, men jag har lärt mig min läxa.
Ni kan blomstra utan att idioter som jag lägger mig i.
Det är som det är, inte mycket att göra åt den saken.
Tomatpuréfabriken blir min gåva till er.
Min lärdom blir att jag inte ska lägga mig i allt.
Tack för allt, Mestan.
Du är den enda som har förstått mig här.
Du må vara galen, men du är en riktig karl.
Ge din bror en kram.
Ja, du…
Jag är polis.
Polis?
-Det missade jag också. -Du missar allt.
Du tänker för enkelspårigt. Ursäkta mig.
Jag slutar skugga magister Kemal nu.
Polis, alltså?
Han är en idiot. Ja, en idiot. Fullkomligt harmlös.
Förlåt, men det är mitt jobb.
Bra jobbat. Det där kan du få pris för.
Tack.
-Vad heter du på riktigt? -Jag heter Mestan.
Det fattade jag inte heller. Jag trodde det var ett falskt namn.
Ingen fara.
Adjö då.
Magistern!
Glöm aldrig detta.
Man målar inte med en fis.
Herden som förlorar sin skock har bara flöjten kvar.
Stick iväg nu!
SLUT