СЕРІАЛ NETFLIX
Ершане.
Так?
Ти зняв фільм «Бракована партія». Ми подивилися його з друзями.
Так?
Ми покаялися. Вирішили здійснити хадж.
-Дозволь поцілувати твою руку. -Не треба.
Не треба.
Іноді життя впливає на фільми,
іноді фільми впливають на життя.
-Щасти тобі. -Дякую, ти найкращий.
Дякую.
Нумо.
Ходімо.
Ісо, дай нам текілу.
Розвесели нас, Ісо.
-Так. -Давай.
До дна!
Усе гаразд, не хвилюйся.
Усе гаразд.
Ходімо.
Вони майже вручили нагороду за найкращу жіночу роль,
коли зрозуміли: «Ого, це чоловік».
Мені! Кому? Мені!
Тому я не зміг її виграти.
Я не дивилася фільм.
А варто.
Зовсім інший погляд на сільське життя.
Мені не потрібен інший погляд, я ледве втекла від нього.
Що сталося? Не спрацювало?
Не моя цільова аудиторія. Вони не дивляться фільми.
-Як щодо тієї дівчини? -То довбаний мужик.
Краще синиця в руках, ніж журавель в небі.
Виклик, де останній, хто тримається на ногах, стає королем.
Не поспішайте, заждіть.
-Цокнемося. -Ого, Феріде, поглянь на себе.
Напою тебе в дрова, Сунаю!
-Я схожий на п'яного? -Ні.
-Добре, я досі стою. -Круто.
Ого.
Алев, добрий вечір, сонечко.
Ершане, любий, я вас познайомлю.
Відомий іранський режисер Амін Фар'яді.
Хто?
-Амін. -Амін, пане.
Амін Фар'яді.
-Дуже приємно. -Відомий іранський режисер.
Я все одно мало п'ю. Це харам.
Не кажи дурниць, він не такий.
Він живе в Парижі.
І знаєш що?
Ми заручені.
Ого, що я бачу!
-Амін Фар'яді. -Іранський режисер.
У Стамбулі, щоб зняти фільм. Сам з Парижу.
Привіт. Мене звати Сейял. Як тобі Стамбул?
Автентичний.
Що відбувається, Ершане? Привіт.
Амін Фар'яді, іранський режисер. Заручений з Алев.
Гаразд, відійди. Бо задушиш його.
Що питимеш, любий?
Пити? Який напій?
Ах, алкоголь.
-Може, води? -Лонг-Айленд айс ті.
Зараз принесу.
Ще б пак.
Стильний чоловік, до речі.
-Я сказала, що ти дуже стильний. -Дякую.
Пане Ершане,
я стільки про вас чув.
Ваша робота, фільми — чудові.
Я б хотів зустрітися
і порадитися з вами.
-Пане Аміне. -Ні, не треба.
Давайте, останній, хто тримається на ногах,
стає королем.
Візьмете участь?
Ні.
Аміне, будь ласка, не треба.
-Ніякого алкоголю. -Алев.
-Кохана. -Я нервую. Будь ласка.
Останній, хто тримається на ногах, стає королем.
Пане Ершане, назвіть мені короля, який втримався на ногах?
Але ви справжній король.
Король без корони.
Або король без спіднього, Ершане!
У тебе ж був такий фільм? «Король без спіднього»?
Алев, заручини, напевно, пішли на користь тобі.
Для мене честь познайомитися з вами.
-Бажаю вам щастя. -Гаразд.
-Дякую. -Пане Аміне.
-Ходімо. Стіл. -Добре. Дякую.
Вітаю.
Дякую.
Вітаю.
Добрий вечір.
Алтіне. Як справи? Чого ти озираєшся?
Наречений Алев, той іранський режисер,
він попросив якийсь «лонг», не пам'ятаю який.
Дай йому раки. Турист.
Дай йому раки. Що за іранський режисер?
Було б чудово, якби він зняв з нами фільм.
-Може він хоче дині. -Справді? Як його звати?
Факбаді.
Факбаді?
Звучить знайомо.
Дозвольте привітати хлопця.
Так, ідіть.
Ти бачив іранського режисера?
-Я бачив іранського режисера! -Ага.
Так! Я бачив його плащ.
Я бачив його обличчя.
Я все бачив!
-Годі вже. -Не лютуй.
Він мені схожий
на хлопця, що грає в крепс у «Блондина Тефо».
Лис Селім.
-Хто? -Лис Селім.
-То що? -Що?
-То й що? -Він на нього схожий.
-Він? -Так, схожий.
Іранське кіно завжди неймовірне.
А з іншого боку,
Туреччина — природне плато для таких проєктів.
-Так? Розумієш? -Розумію.
Ми зрозуміли. Ви говорили усіма мовами, годі вже.
У всіх є двійники, Ібрагіме.
-Запам'ятай це. -Лонг-Айленд айс ті, будь ласка.
Але… Тільки цей козел унікальний.
Якого біса ти до нього підлещуєшся?
Ти про що?
Тумтуме, у хлопця гостре око.
Щойно він сказав Муаммеру, що він новий Омар Шариф.
Мамі на десять років старший за Омара Шарифа!
Це неввічливо!
Ходімо. Давай.
Ходімо вже.
Він справді схожий?
-Він Лис Селім. -Га?
Це Лис Селім.
-Той хлопець? -Так.
-Я його поб'ю. -Вдвох поб'ємо.
-Я можу. -Ти це зробиш.
-Зроблю. -Чом би й ні?
-Ходімо. -А що? Це ж твій клуб.
Боже милостивий!
Пане Аміне!
Фільм про Джеймса Бонда, де він на Капали-Чарши.
-Точно! -Знаєш Капали-Чарши?
-Тут усе є. -Лис Селім!
-Перепрошую? -Джеймс Бонд приїжджає до Туреччини.
Псує 500-річну черепицю, і ніхто нічого не каже. Чому?
Чому?
Бо ми найбільші фанати західної культури.
Ясно? Побачимо, що ти зробиш, коли я розкажу твій секрет, пане Факбаді.
Ершане, ти себе чуєш?
Що за Факбаді? Його звати Амін.
-Різниці немає. -Точно!
-Зізнайся, що ти Лис Селім! -Курям на сміх. Ви обидва п'яні!
Давай! Скажи їм, чи Туреччина стане, як Іран!
Чекай.
-Хай скаже його наречена! -Я не проти.
Вибач. Ось. Ершане.
-Не лізь. -Слухай, Ершане, любий.
Пан Амін приїхав до нашої країни.
Він зніме чудовий фільм, і ми всі будемо в ньому.
-Ти поводишся неввічливо! -Це новий Омар Шариф говорить?
-Хто говорить? -Новий Омар Шариф.
-Вочевидь. -Чи потрібно читати між рядків?
Чи він фальшивий Омар Шариф?
Ви всі погано ставитеся до Ершана. Досить!
Замовкни! Ти ледве стоїш!
-Що таке? -Хто ти в біса такий?
Айхан Ішик.
О Боже!
Айхан Ішик!
Пане Айхане, я радий вас бачити. Стає дедалі цікавіше.
Хочу побачити вас у своєму фільмі. Будь ласка.
Звісно. Іди.
Ти теж маєш зіграти у великих іранських фільмах.
Так! Теж зіграй!
-Новий Ален Делон! Тобі теж слід зіграти. -Ні.
-Будь ласка. -Ні.
Ершане, що ти робиш? Не впізнаю тебе.
А я тебе знаю! Нова Софі Лорен!
Га? Нова?
Він теж новий. І вона. Вони всі нові. Усі.
Вони всі твої. Я старий. Старий Ершан.
Так, друже?
Він знепритомнів. Я переміг.
-Ерієтіше. -Я переміг.
Відвезіть його в офіс.
Факбаді. Я так його назвав?
Ну, цього разу ви зайшли надто далеко.
Ершане. Я тверезий і повторюю. Він — Лис Селім.
Ершан там. Скажи йому.
-Потримай, гаразд? -Мені байдуже, у що ти віриш.
Ми його образили.
Той покидьок мене підбив!
Були й ревнощі.
-Гадаю, ти приревнував Алев. -Можливо.
Вона казала, що більше ніколи не одружиться.
Байдуже. Я все виправлю.
Я запрошу його додому. Розважу.
Подзвоню і вибачуся перед Алев.
Він дуже розумний хлопець.
Він інший. У нього було важке життя.
Він натерпівся. Він пристрасний. І він хоче зняти омріяний фільм.
Він такий самий, як я.
Але те, що він носить накидку, не означає, що треба сліпма упадати за ним.
-Як називається його фільм? -«Кинджал Галати».
-Цікаво. -Так.
Поки що це я, Алтін і Муаммер. І Алев, звісно.
І ще двоє британських акторів.
Але він хоче, щоб Піро пройшов прослуховування.
Бо він зрозумів, що той не Айхан Ішик.
О! Як справи, Феріде? Вітаю.
-Вгадай, що сталося вчора. -Привіт.
-Ершане, як справи? -Що це?
День незалежності Тешвікіє?
Він попросив мене сфотографуватися у місцевому вбранні.
Феріде, Алев попросила подзвонити їй.
Добре.
Кого гратимеш?
Клієнта у перукарні, до якої ходить головний герой.
-У спогадах? -Ні.
Він зобразить нас у фезах.
-Чую щось підозріле. -Він не повинен зображати нас у фезах.
Хочеш, щоб я так пішов? Це не по-нашому.
Не будьте параноїками.
Я читала сценарій. Йдеться про крадіжку кинджала Галати.
-Зніматимуть у палаці Топкапи. -Бачиш? Вони поламають черепицю!
Якщо в його фільмі немає іншого сюжету, тоді я нічого не знаю.
-Розкажи коротку версію. -Я нічого не знаю.
Кого гратимеш?
Клієнта у перукарні, до якої ходить головний герой.
-У спогадах? -Ні.
Кого гратимеш?
Клієнта у перукарні, до якої ходить головний герой.
-У спогадах? -Ні.
«Кинджал Галати», га?
Він не повинен зображати нас у фезах.
Сертач — композитор наших фільмів.
Коли питаєш: «Де композиція?», відповідь напоготові.
-«Вчасно отримаєте». -Завжди.
Я погляну як там той іранець. Вибачте.
Ершане, будь ласка, нікого не ображай. Думай, що говориш.
Звісно, люба. Ходімо.
-Добре. -Чудово.
Ваш хід.
Тоді,
Н8, і все, любий.
А так можна? Тут один рачки стоїть.
-Коханий, вона тебе обманює. -Ні, це не так.
Блискучий розум. Вражає.
Пане Ершане.
Алев, ти не проти, якщо я позичу Аміна?
Звісно. Але поверни його. Він мені знадобиться.
Будь ласка. Ершане.
-Алев. -Коханий. Мій наречений.
-Вам вже показали Стамбул? -Так.
-Ви їли кебаб? -Гострий.
Не дуже гострий, сподіваюся.
Вибачте за вчорашнє. Я забагато випив.
Пане Ершане, не згадуйте. Вам було так весело.
Зрештою, ми всі люди. Пригощайтеся.
Дякую.
Пане Ершане, там, звідки я родом,
є приказка, навіть прислів'я.
Ага, саме так кажуть.
Пане Аміне, про що ваш фільм?
Дуже гарне питання. Я спробую пояснити.
Фільм називається «Кинджал Галати».
Це детектив.
Я хочу, щоб персонажі конфліктували між собою.
Чи є в цьому поблажливість чи приниження?
-Перепрошую? -Тобто ось так. В цьому.
Що це в біса таке?
Я просто хотів одягнутись повсякденно. Нічого особливого.
Це арабська, а не перська.
Пане Мамі.
Чи краще сказати, новий Омар Шариф?
Покрутіться для мене, будь ласка. Добре.
Дуже добре.
Я майже бачу персонажа.
Я теж майже бачу персонажа.
Так?
Ого.
Могутній Муаммер Радо. Що з тобою сталося?
Що таке? Чому ти засмутився?
Пане Фар'яде.
-Пане Фар'яде. -Що?
Наш арт-директор зробив точну копію кинджала Галати.
-Точну копію? -Так, точну копію.
-Чудово. -Невже?
Він скоро його принесе. Якщо хочете його побачити, вам сюди.
Залюбки. Перепрошую.
-Будь ласка. -Сюди.
-Бо ж він зробив точну копію. -Добрий вечір.
Це двійка?
Якби я міг іти в бажаному напрямку з усім обладнанням,
вийшло б дуже якісно.
Так.
Звісно, ти — людина якості.
Пане. Піро, арт-директор.
-Кинджал. Такий самий. -Ого. Справді такий самий.
Коханий,
турецьке кіно найкраще.
-У палаці Топкапи. Такий самий? Ні? -Так.
Аміне, Бурса.
Кіліч Калкан.
Важкий кинджал.
Що? Вибач. Я не…
Важкий кинджал.
-Кинджал, так. -Кинджал.
-Так? -Ти готовий?
-Ти про що? -Цей вилупок просто переді мною.
Про кого ти в біса говориш?
А ти як гадаєш? Про Аміна Фар'яді.
Про Лиса Селіма.
Ти, довбня! Він зараз у мене. Поклади слухавку!
Бідолашний.
Тебе теж обманюють, Ершане.
Побачимося.
Що ж, схоже, це кінець.
Ти можеш дурити всіх, але не мене.
-Перепрошую? -Ти надів їй каблучку на палець, добре.
Ввів моїх друзів в оману, ніби ти знімаєш кіно. Добре.
Усе чудово, але ти не міг вибрати краще ім'я?
-В чому справа? -То ти кажеш, що ти не…
Хто?
Амін Фар'яді.
Вони двійники. Будь-хто міг їх сплутати.
Я б хотів розізлитися, але не можу.
Прошу. Я тебе колись обманював?
До біса. Справа не в цьому.
Я до найменших деталей вислухав проєкт того покидька.
Розкажу Алев, коли вона прийде.
-Що сталося? -Ого! Омар Шариф. Будь ласка, сідайте.
-Алев, вітаю. -Що відбувається?
Дозволь мені хоч раз бути щасливою.
У них репетиція читання.
Я ледве вирвалася сюди.
-Десяти хвилин вистачить. -Замовкни. Що відбувається?
Алев, ти не можеш знати,
що робить твій наречений, бо тебе засліплює любов.
Про що фільм? Про крадіжку. Де? У палаці Топкапи.
-А ось і він. -Привіт.
Чорт тебе забирай!
Лизати дупу східному режисеру, щоб заслужити прихильність західного.
Молодець!
У нас є чудова можливість. Він намагається потрапити в Канни.
Він каже: «Реклама для Туреччини». Це відкриє нам двері.
Хіба ти не хочеш, щоб нас знали за межами Едірне? Справа в цьому?
-Хіба тебе знають в Едірне? -Пішов ти.
Відповідай. Хіба тебе знають в Едірне?
Знають!
Добре.
Алев, він піде до палацу Топкапи
і змусить усіх повірити, що він знімає фільм, а сам візьме справжній кинджал,
залишить підробку, що створив Піро,
і втече!
Він використовує вас. Фільм — це підробка!
-Вам дадуть 40 років. Сорок! -Гадаєш, він так зі мною вчинить?
Будь-хто, хто може зробити таке з бровами Мамі, здатний на все!
Якщо він візьме кинджал до Парижа, він зможе його продати?
Алев, не кажи дурниць.
Треба думати про майбутнє.
Якщо хтось із вас візьме участь у цьому фільмі, присягаюся, я вас здам.
Якщо хтось спробує вкрасти кинджал Галати,
я посаджу його на обеліск і змушу людей кидати монети на удачу!
Мене звати Ершан Кунері!
Друже, не ображайся, але це занадто.
Гаразд, хай це буде колона.
Ершане, я поїду в Канни. Вибач, правда.
-Невже? -Ершане.
Ти дивно поводишся, відколи він сказав,
що знайшов нового Омара Шарифа.
Ми наобіцяли йому золоті гори.
Як ми можемо його підвести?
Можна ще трохи підкреслити брови.
Це божевілля.
Це ваше останнє слово?
Завтра зйомки у палаці Топкапи. У кого є розклад?
-Дай мені. -Я буду одягнений, як місцевий.
-Добре. -Добре, у мене немає ранкових сцен.
Це вже в їх крові.
Вперед і назад.
-Коханий. -Кохана.
-Щасти тобі, любий. -Дякую.
-За Європу. -До Європи.
До Європи.
Кохана.
Пане Айхуне.
-Кинджал? -Он він.
То справжній. Цей — ні, але їх не можна плутати.
-Інакше нас… -Що?
…посадять.
Вочевидь.
Не торкайся кинджала. Це ж очевидно.
Він каже: «Не торкайся».
А його ще звинувачують у крадіжці.
-Боже, ні. -Так.
Ось.
Знято!
Для вас це кінець.
Актори, не хвилюйтеся.
Що це?
Це той, хто планує вкрасти кинджал Галати.
Його звуть Амін Фар'яді.
Амін Фар'яді?
Так.
Це я, пане. Амін Фар'яді.
Не можу повірити, пане! Яка честь! Гордість іранського кіно, пане Аміне.
Навзаєм.
-Що сталося? -Шефе.
Дай це мені. Вони зробили копію кинджала Галати.
Вони кінорежисери. Звісно. Це справжня копія. Молодці.
Нічого особливого.
Покажете нам дозволи і все інше?
Авжеж. Мамі, принесіть мені ту теку.
-Я зараз усе покажу. -Ось.
Дякую. Шановний інспекторе, дозвольте вам показати.
Це дозвіл Міністерства культури.
Ось підписи.
Це з Бюро палаців і парків.
А це дозвіл від Прем'єр-міністра.
Тут є звільнення від Міністерства закордонних справ
і митниці.
Дозвольте показати вам,
що на останній сторінці
є рекомендаційний лист від самого Президента.
Відсутній дозвіл Міністерства сільського господарства.
Подивимося, чи зможеш ти його дістати.
Пане, вибачте, що перериваємо вашу роботу.
Мені сказали, що ви збиралися вкрасти кинджал.
Що?
Що? Ви кажете, що я злодій?
Як ти, любий?
-Алев. -Милий.
Кепські справи.
Закінчуємо! Вимикайте. Закривайте. Знято!
Не робіть цього.
-Давайте продовжимо. -Я не зніматиму.
Прошу, продовжуйте просувати нашу країну.
Пане! Я не машина.
Я художник.
Пане Ершане. Це мене дуже роздратувало.
Ви назвали мене злодієм.
Я не злодій.
-Аміне, гаразд. -Я такого від вас не очікував.
Добре, продовжуй знімати.
Я не зніматиму тут фільм.
Зніму його у Франції.
У Парижі, в Луврі!
-Аміне, пане. -Пане.
-Інспекторе. -Він не зніматиме тут. Годі!
-Любий. -Давай домовимося.
-Пане. -Аміне!
Аміне!
-Аміне Фар'яді! -Годі!
Я вдягнув все, що ти хотів!
Ти зніматимеш цей фільм.
Якщо ні, я поріжу себе!
Не торкайся кинджала!
Це мій фільм, так? Я не зніматиму.
Замовкни! Не будеш, га?
-Спокійно. -Замовкни! Ну давай!
-Я поріжу себе! -Браво! Ти добре рекламував нашу країну.
-Давай вже! -Припини!
-Давай вже! -Спокійно.
-Аміне Фар'яді, га? -Відпусти його.
Знімай!
Усі помиляються. Ми звичайні люди.
Він добре попрацював. Ви читали?
Це ж фото з фестивалю?
Так. Покажіть його і Муаммеру.
Це добре. Принаймні ми його знаємо.
-У мене є гарна історія, але грошей немає. -Дивно.
Ісо, солоденький, налий мені теж віскі.
Я продала перстень. Не такий вже він і дорогий.
-Ого. Перстень був фальшивий? -Не вартий мільйона. Дякую.
-Я ж казав, що він осел. -Як називався твій фільм, Ершане?
Цього вистачить?
Факбаді.
Це фільм про чесноти.
-Я буду твоїм партнером. -Яким партнером? Забирай усе.
Колись давно
жив мандрівник на ім'я Факбаді.
З плащем на спині,
палицею в руці,
і капелюхом на голові,
він їздив з міста до міста.
-Ти все це зараз придумуєш? -Ні, я багато років про це думаю.
ТОВ «КУНЕРІ ФІЛМ МОНТАЖ ІНДАСТРІЗ»
ФАКБАДІ
Очі Факбаді не бачили, вуха були гострі,
а ніс міг відчути запах абрикоса в Дамаску.
Куди б він не пішов, він був або світлом, що надихає,
або темрявою, що вкриває всю мерзенність.
Ані їжі, ані одягу,
лише щирої посмішки йому було достатньо.
Він мало спав, мало їв і мало пив. Він стежив за своєю вагою.
Кожен, хто сидів поруч з ним, позбавлявся стресу, ставав безтурботним
і ще більше цінував життя.
За легендою, кожен, кого торкнеться Факбаді,
житиме сто років.
Якщо ви зустрінете Факбаді в перший день нового місяця
й дасте йому поїсти й попити,
ви будете не лише непереможним у цьому світі,
але й у семи королівствах ви зможете
вільно пересуватись і матимете золоту візу.
-Що скажеш, Назаре? -Дуже добре, пане.
Хоч і перебільшено, в нього є недоліки.
Ми завжди зазнаємо невдачі через дезінформацію. Байдуже.
-Дай сюди. -Ось.
-Як зараз? -Ого, блищить.
Блищить, але поглянь, що ми маємо з подорожей по трьох селах!
Житній хліб, цибуля.
Що це?
Глиняний свисток. Вливаєш воду всередину
і дуєш.
Це неприйнятно.
Я обіцяю їм, що вони проживуть сто років,
а вони думають, що пів кіло булгуру досить?
Люди голодні.
І що?
Я надаю їм важливу медичну послугу.
Байдуже. Що в меню?
Двоє кульгавих, один із судомами і повний ідіот.
Спершу відправ того, хто кульгає.
«Нога не може наступити ні на землю, ні на траву,
і якщо шкіряна милиця зцілить…»
-«…відлупцюй його нею?» -Почну з цього.
Чудово.
-Поклади ногу мені на плече. -Поклади ногу йому на плече. Так.
Підійди.
Я це візьму. Іди.
Гаразд, іди.
Трохи цього
і ще трохи того.
-Ти перев'язала, Кюріша? -Так, сестро.
Випий це, брате солдате.
І ти маєш пити це після закипання щоранку.
-Як накажете, цілителю. -Називай мене сестрою Девашею.
Інакше мене вважатимуть чоловіком.
Гаразд. Бог з тобою, брате солдате.
Я дуже виснажена, Кюріша.
Немає навіть часу викурити сигарету.
Сестро, яка епоха?
Ось про що я. Час. Це проблема.
Байдуже, Девашо.
Ми займаємося позитивною наукою.
Але якби в нас не було сімейного статку, ми б померли з голоду.
Я не розумію цих людей.
Вони думають лише про казки та магію. Дивись.
Ти чула про цього негідника?
«Він поставив суддю Гордавата на ноги за два дні».
Шкода. «Відьмак для лейшманіозів».
«Знижка для пенсіонерів і вдів».
Факбаді.
Він більше шкодить, ніж приносить користі.
Перепрошую.
У вас є щось антигістамінне?
Мабуть, немає.
Добре.
У науки є гівняна сторона.
Хлопець пішов без ліків. Що йому сказати? Збрехати?
Але якби ми дали йому ляпаса і сказали, що він одужав, він би нам повірив.
Повірив.
-Що з ним? -Покажи.
Ей!
-Скажи, щоб дав іншу руку. -Дай іншу руку.
-Дві сушені сливи. Іди геть! -Пішов!
Неймовірно.
Відсутність самоповаги, проблеми з упевненістю
і дещо особисте.
Прошу, заходьте.
Тихо!
Що то було?
Слухаю.
Моя вуаль впала.
Ви легко її дістанете, якщо трохи нахилитеся.
-Що вас турбує? -Моя добра воля завдає мені клопоту.
І деякий
внутрішній дискомфорт.
Думаю, цього можна позбавитися, якщо трохи напружити бутон. Заходьте.
Пане.
Забирайся.
Треба бути обережними. Часи змінилися. Усі зараз хитрі.
Не сміши мене.
Я годинами умащую смердючих селян.
А тепер відвали.
Згадай минулий рік в Ешмарі. Кампанія «Me too» змусила нас…
Геть звідси!
Іди геть!
Прошу, пані.
-Матрац тут? -Так.
Тоді давайте влаштуємося разом.
Будь-якої миті.
Що з тобою, брате?
Запаморочення.
У мене завжди паморочиться голова.
Постійно болять вуха.
Ліків від цього теж немає.
Як той шарлатан його вилікує?
Тихо, мені дуже цікаво.
Я прокрадуся і подивлюся, як він його обдурить.
-Я теж. -Добре.
Замаскуємось.
-Як ви тепер себе почуваєте? -Краще.
Але здається, щось горить.
Так, це може викликати палаючі відчуття.
На що ви дивитесь?
Просто перевіряю книгу, щоб обрати…
Досить, гаразд? Прояснимо ситуацію.
Ти пів години місиш мене, як тісто. Досить.
Бачиш? Проблем з упевненістю вже немає.
-А що ще заважало? -Не гай мій час. Зроби це.
-Вимкнути світло? -Хіба ти не сліпий? Просто зроби це.
Я сліпий. Я зроблю це.
Неймовірно!
-Ну і свиня! Хіба тобі не соромно? -Треба розкроїти йому череп.
І ще один раз вранці перед їжею піде вам на користь.
Ось. Дві срібні монети.
Дві срібні монети?
-Цього вистачить? -Звісно.
За дві оливки ми б вилікували усе село.
Забудь про всіх інших.
Обслуговуй всіх, хто прийде, і заробиш срібло.
А ви як думаєте? Їсти булгур кепсько.
Якщо ти погодишся, я дозволю тобі піти.
Я згоден, але хто ви така?
Я Тамара, фея жадібних.
У мене твій дар, у тебе моє срібло.
Я відкрила тобі очі і проклала шлях.
Щасти тобі.
Я бачу!
Ось як тепер все буде.
Я бачу.
Я бачу, дідько!
Двері. Намет. Срібло!
Я бачу.
Молодець!
Я бачу, чорт забирай.
Ми нічого не бачили. Ми щойно приїхали.
Слухай. Втрать сестру і відкрий свою аптеку.
Займайся косметичним бізнесом.
Будеш загрібати гроші лопатою.
Ні, дякую.
Добре. Я просто перевіряла тебе.
Ви Тамара.
Але чому? Навіщо ви допомогли йому?
Ще й дві срібні монети дали.
Він стане ще багатшим.
Ніхто не помре доти, доки не отримає по заслузі.
Не забувай про це.
На все свій час.
Є пацієнт з вошами. Впустити його?
Підійди.
-Ти це бачиш? -Так.
Чекай, як? Ти тепер зрячий?
Я прозрів, я просвітлений.
Більше ніяких сліпих, кульгавих, вошей, мокрих штанів.
Постав знак. «Факбаді вам вставить!»
-Ого! -Що?
Двохвилинний сеанс — і ось що я маю.
-Крім того… -Крім того, що?
Я більше не випромінюю світло. Та байдуже.
-Обожнюю ці блискучі монетки! -А як же легенда про Факбаді?
До біса! Напишуть її пізніше.
Жадібний до срібла, закоханий у трах.
Я втратив дар і не здивувався.
Отже, ми справді його поставимо?
Чекай. Не пиши так.
Напиши:
«Терапія». Усі зрозуміють.
Щасти тобі.
-Я бачу, чорт забирай. -Бачу.
-Я перевірю надворі. -Я всіх перетрахаю.
Я розбагатію трахом.
Факбаді був жадібний до грошей, і в нього забрали дар.
Він більше не приймав пацієнтів з головним болем.
Люди почали вишикуватися біля будинку Кюріші та Деваші.
Крім нещасних, кожен зі здоровим глуздом
хотів у них лікуватися.
Чи помер Факбаді від голоду?
Навпаки,
люди поширювали чутки про те, як це добре.
Пацієнти були задоволені, а лікар — ні.
-Особистісний розвиток. -Ого. Ви в потрібному місці.
Хай заходять!
Дякую.
Заходьте.
Смачно поїли. Який рахунок?
Браслет, 22.
Двадцять два, 25.
Я проводитиму максимум вісім сеансів на день.
Я не можу зосередитися.
-Що це за кашель? -Не зважайте.
Просто надривний кашель.
Випий води.
Раніше ви лікували його одним дотиком руки.
Годі тобі. Припини, заради Бога.
Треба побудувати терапевтичний центр на березі річки.
Виберемося з цього намету.
Чому ми досі тут?
Кажуть, що сліпі бачать майбутнє. Як думаєш, яка доля нас спіткає?
Чому бути, того не минути.
Припини бути параноїком. У тебе параноя.
Я позбавлю тебе параної за один сеанс.
Добрий вечір.
Бляха!
У вас є завтра вільне місце для пацієнта?
Завтра. Є.
Але він сказав, що ми підемо. Ось що він сказав. Коли саме?
А ти як думаєш?
Він вчасно кінчить.
Сюди прийде знаменитий Ашкар.
Запиши це.
Він страждає від надзвичайної інтровертності, емоційної прив'язаності,
комплексу жертви
та відсутності самоповаги.
Нехай Факбаді підготує необхідні ліки.
Що це за знаменитий Ашкар? На це потрібно п'ять годин.
У всякому разі, це забере багато часу.
Тож плата буде високою.
Ти кашляєш. Нехай дівчата випишуть тобі ліки.
-Не хотілося б побачити тебе мертвим. -Гаразд.
Добра…
Добраніч.
Дивись. У нас стало більше клієнтів,
а у того шарлатана їх ще більше.
Він продав душу дияволу. Буде непросто.
Хто кашляє? Він викашляє легені.
Ого! Хіба це не слуга Факбаді Неджис?
Це зцілить тебе.
Вам не соромно за те, що ви робите?
Соромно, але що я можу зробити?
Ми їдемо завтра. Прийде важливий пацієнт.
Після чого ми закриємо лавку і підемо.
Знаменитий…
Знаменитий Ашкар.
Ашкар?
Я теж не чув про такого.
Він виткав свою долю власноруч, І тільки смерть не знає ліків,
Залишилось лиш споглядати поруч, Лузаючи насіння соняшників.
Хто він такий?
Він Ашкар.
Бляха!
Це він?
Це Ашкар? Наш пацієнт?
Ні, зачекай. Ашкар?
Вона сказала «самооцінка». Бляха!
Хвилинку.
Кролик біжить прямо, його вуха стирчать.
Досить! Він тут! Він прибув!
-Хто тут? -Наша загибель!
Ашкар. Воїн Ашкар.
Зустріч була пасткою.
Хапайте усе, що є. Треба забиратися звідси.
Нам гаплик. Військові тут. У них мечі й списи.
-Нас насадять на кілки! -Послухай.
Попрактикуймося в афірмації. Ти думаєш лише про погане.
Не дратуйте мене! Я кажу, що нам гаплик!
Досить вже афірмацій.
Ви трахнули світ, а тепер і мене?
-Чекай. Це воно. -Не дратуйте мене!
Ви знищили мене! Збирайтеся, ми йдемо.
-Що в тебе в сумці? -Золото і все таке.
Чекай. Я передумав. Я не піду.
Я Факбаді! Давай! Або зачекай трохи.
Скажи, що ми зачинені, і я не приймаю.
-Ви мене знищили! -Ні.
Викинь це з голови.
Пішов ти!
-Заплющ очі. -Ні!
Вітаю, Ашкаре.
Сестри Деваша та Кюріша.
Я розповідала тобі про сучасну медицину.
Я стільки про вас чув. Ми вас обов'язково відвідаємо.
-Що скажете, головний лікарю? -Поважаю молодь.
Продовжимо наш візит,
а потім завершимо легенду останнім абзацом.
Командире Ашкаре.
Факбаді перевірив ваші скарги і сказав, що в нього немає для вас ліків.
Вам треба звернутись до сучасної медицини.
Приберіть цей непотріб з моїх очей.
Можемо поговорити?
-Заберіть його! -Командире.
Ви ж не хочете зробити цю помилку.
Від мого серця
З нашою небесною любов'ю
Я одягну блакитні діадеми
Благаю
Будь зі мною
Припини! Струнко!
Тебе називають Факбаді.
-Так, пане. -Скільки заробляєш на місяць?
-П'ять тисяч лір. -У тебе є знаменитий записник. Це він?
Пане, цей записник нічого не значить. Це мій особистий…
Слухай, Факбаді,
кажуть, що ти терапевт,
береш гроші, золото в людей.
Перед цією шанованою радою покажи, як ти лікуєш людей,
щоб ми могли видати тобі посвідчення, або закрити твою лавку.
Або зламати печатку.
Що скажете, пане Пейдах?
Справедливо, пане.
Пане, не думаю,
що терапія підійде…
Як ви хочете це зробити?
Мені знімати халат?
Не треба його знімати.
Ну, пане, знаєте, ці речі…
Як нам це зробити?
-Давай, як тут зобразив. -Давай! Не дратуй мене.
Тепер, пане, я…
Зазвичай, коли хтось приходить до мене,
я питаю, що їх турбує.
Спитати його? Що вас турбує?
Проблеми з гнівом. Забагато думаю.
Я не експерт в таких питаннях.
Коли мені це кажуть, я кажу їм піти до звичайного лікаря.
Ідіть до лікаря. До справжнього лікаря.
Я лише допоміжна медицина, а вам треба до звичайного лікаря.
Я злюся.
Пане Ашкаре, послухайте.
Хоча це Netflix, я не можу зайнятися з вами сексом, пане.
Клянуся, не можу. Навіть тут.
Що на це скаже головний лікар?
Як ми оцінюватимемо…
Ашкаре, сідайте, пане.
Ми оцінимо його ж методами.
Дуже добре. Це справедливо.
То чому б вам не вилікувати пана Аскара?
Коли ви прийшли,
Я злякався.
Мені було соромно.
-Дуже соромно. -Послухай.
Надзвичайна невпевненість у собі,
сором'язливість і внутрішні страхи.
Бажано, щоб його лікували його ж методами.
-Треба позбутися внутрішніх страхів. -Ні!
Малако.
-Ось як має бути. -Тільки не так, як у записнику!
Ні.
Добре.
Він зник, бачите? Мій страх зник. Ні!
Не треба.
Того дня він отримав по заслузі.
Я й так нервую!
Факбаді мовчки вклонився.
Після довгої сесії
Факбаді бачили лише раз.
Він купував мазь у дівчат.
Людство досі пам'ятає його останні слова.
У вас є така ж мазь, але на водній основі?
-Ні. -Ні?
Пам'ятайте,
ніколи не відходьте від сучасної медицини та позитивної науки, гаразд?
КІНЕЦЬ
Переклад субтитрів: Антон Мазур